85 



počelo nestajati nade, da demo na toj hajci viditi viilai, kad za- 

 čiismo ponovljenu viku i kriku, kojom nam javljahu, da tjeraju div- 

 ljač prema nama. Za čas začujem prskanje divljači i stvori se preda 

 mnom snažan srndad, jakog rogovlja. Podje putem, koji jedva neko- 

 liko koraka od moje zasjede vodi potoku, no prije nego stiže do 

 njega, sruši se od mog hitea iz puške. Za nekoliko trenutaka, eto 

 več se hajkači spuštahu s brda još uviek običajnom vikom i urla- 

 njem. Liepa slika bijaše vidjet ovu gomilu ljudi, kako se u liepo 

 nanizanom lancu spuštaju niz brdo. 



Bila mi prilika pa i prosmatrah bliže. Medju njimi bijaše ljudi 

 u običnom zagasitom ruhu, kakvo po Bačkoj nose njemački nase- 

 Ijenici; ali pri svem tora svi imadjahu prave jugoslavenske opanke 

 na nogama. Ovi su ljudi radili po njemačkih selih. Opazio sam u njih 

 i šarene kabanice , kakve nose Slovaci u gornjoj Ugarskoj , a uz to 

 velike šešire sa širokim obodom , kao u magjarskih seljaka ; bijaše 

 medju njimi i nekoliko mrkih Cigana. Nu vedi dio istih bijaše odjeven 

 u doista liepo narodno ruho : visoka kao snieg biela šubara na glavi, 

 po tielu veoma liep šareno vezen dugačak biel gunjac, šaren pas sa 

 dugim nožem ; ovo potonje ved spominje Slavena u malo južnijih 

 krajevih; gdje gdje opažaju se široke salvare u raznih bojah; no 

 vedina naroda nosi ovdje još uzke čakšire i opanke bez ukrasa, koje 

 se ponješto razlikuju od puno ljepših opanaka u Dalmatinaca. 



Posile hajke dodje i Pausinger takodjer do mojega mjesta, te 

 sva četa hajkača minula nas. Pausinger je okom i interesom vještaka 

 slikara razgledao ovu originalnu šarenu sliku. 



U to se skupiše svi lovci, te na konjih nastavismo put duž 

 potoka na više. Preko svietle šume, gdje nas je zaniela gusta mreža 

 vinjage, stigosmo kraj gustare u drugu dolinu. Lovci se opet postaviše 

 duž potoka te započe iz nova hajka. Nu pošto bijaše ved kasno a 

 mi htjedosmo, da prohajčimo čitavu, to bijaše žurba velika; jer 

 mislim, sve da je bilo vukova u guštini, mučno bi bilo ove iztjerat 

 na polje, jer su hajkaši uz svu djavolsku halabuku ipak neuredno 

 tjerali prema nam. 



I zaista počelo smrkavati kada se dovrši na žalost uzaludna 

 hajka. Požurismo se u dolinu na ivicu šume, gdje nas kola čekahu. 

 Nebom se vidjevali težki oblaci te se moradosmo spremiti na veoma 

 mračnu nod i dugo putovanje. Prvinom dok se nije spustila nod išlo 

 je još kako tako preko polja, ali kad stigosmo do onog jadnog sela 

 na tako zvani zemaljski drum, s njegovim kalom, jarugami i pro- 



