Uspjesi pokusa sa aklimatizacijom bilja na Rieci.* 



Napisao 



nadvojvoda Josip. 



Laćam se pera, želeći svakomu ljubitelju bilja, svakomu motriocu 

 njegove vegetacije, kao i botaničaru i vrtlaru na polju aklimatizacije 

 priobditi njekoliko novih uspjeha iz vlastite svoje bašde na Rieci. 

 Prem je aklimatizacija bilja pod tako blagim podnebjem toli ugodna 

 zabava, ostala je dosad ipak posve zanemarena. 



Opisav geografijski položaj moga vrta, preći ću na način nje- 

 govog obradjivanja, nabrojiti ću dosele već aklimatizovane biline, uz 

 dodatak njihove domovine, naravnoga njihovoga stanovišta te broja 

 godina, tečajem kojih ovdje uspievaju , a da nisu pred zimom zašti- 

 ćene; napokon podati ću popis onih vrsti, koje kanim pokusa radi 

 dojdućeg proljeća posaditi. 



Pod 45'' 20' s. š., 30 — 75 m. nad morem diže se povrh neka- 

 danje tvrdjave Fiume strmi južni obronak Belvedere-a, udaljen kakovih 

 700 m. zračne daljine od obala Kvarnera; pusti je to labirint od 

 samih pećina vapnenca, kojemu su pukotine izpunjene veoma plodnom, 

 žilavom , crvenom ilovačom , pomiešanom sa nebrojeno mnogimi ko- 

 madići vapnenca. 



Pomenuti je obronak mjestimice ne izmjernim trudom terasiran ; 

 podignuti su naime zidovi, a tlo iza ovih, navoženo pomenutom ilo- 

 vačom, bijaše pretvoreno stranom u gorice, stranom u bašće za povrće, 

 u kojih se opaža Fkns carica, Olea Europaea, Amygdalus^ a simo 

 tamo i po koji Laums nobilis. 



Prejasni nadvojvoda Josip i prof. A. Kanitz dozvolili su uredničtvu „Glas- 

 nika", da priobći ovaj članak. Gosp. Antun Heinz udesio ga je uz pripomoć 

 gosp. Stjepana Schulzera Miiggenburžkoga prema i/.vorniku, koji je izdan u 

 niagjarskih botaničkih novinah (br. 103. od prosinca god. 1885.) Vidi str 27 



Uredničtvo, 



