San i sanja sa životoslovnoga gledišta. 



Piše 

 .A.. S t e rL c e 1. 



^Der Schlaf ist eine Funktion des animalan 



Lebens, denn nur das Wachende ist des Schlafes 



fähig: das vegetative Leben schläft nicht, waciit 



aber auch nicht, obgleich es immerdar thätig ist." 



P u r k i n e. 



Značajno je za smjer duševnoga rađa čovječanstva, da su se 

 ljudi učenjaci u svako doba radje bavili proučavanjem prirode, koja 

 ih obkoljuje, nego li promatranjem i proučavanjem svoga vlastitoga 

 tiela, njegovoga postanka, razvitka i njegove funkcije, da im je 

 milije bilo zaviriti u tajne bezkrajnoga svemira i pronađi one vječne 

 zakone, koji zviezdam pute i budućnost kažu, nego li proučavati 

 bide svoga tiela, zagledati u tajinstveno polje organičkoga života i 

 razmišljati o živovanju materije. 



Purkineve su rieči, da je duševno-tjelesni organizam ljudski 

 sviet u malenom, da je slika neizmjernoga svemira u sitnom, indi- 

 vidualno ograničenom obliku; a pojavi na ljudskomu tielu prolazna 

 da su slika onih veličanstvenih pojava, koje vječni i bezkrajni svemir 

 kroz sve vieke pokazuje. 



Stara priča veli, da je božanstvo ovaj sviet samo za to stvo- 

 rilo, da ga u svoje vrieme opeta porušiti može u onaj stari chaos, 

 iz kojega je postao; a svi mi znamo, da i zviezdam, što po svemiru 

 kolaju milijune i milijune godina , znade dodi sat , da se u prašak 

 razprhnu. Sto je ljeto proizvelo, to uništuje zima; a što je sunce 

 razsvietlilo, to obastre poslije nodna tmina. 



A čovjek? On se rodi, da umrieti može; on se razvija i tjelesno 

 i duševno, da u starosti opet protivnim putem krene; on si utvara, 

 da je stvoren, da bude gospodarom zemlje, da mu je zadada odgo- 

 netati silnu zagonetku ovoga svieta ; iztiče se tielom, iztiče se duhom 

 svojim : ali tielo toga gospodara svieta mora da u hladnom grobu 



