224 



God. 1540. napisao je Ar genta rij ^ obširno djelo, u kojem je 

 zalud nastojao dokazati, da je fizioložki uzrok naravnoga sna taj, da 

 se prirodjena unutarnja toplina moždani periodički umanjuje. 



Friedländer ^ dao si je puno truda, da nadje u moždanima onaj 

 teoretički po njem predpostavljeni organ, koji je on organom sna nazvao. 



Bichat, Gali i ReiH imali su opet druge nazore Po nj liovom 

 mnienju funkcionira cielo živčevlje -- dakle i moždani — pomoću 

 njeke djelujuće sile, koju oni živčanim agensom (Nervenagens) okr- 

 stiše, i koja da imade njeku sličnost sa električnim fluidom. Taj se 

 živčani agens dakle neprekidno, — a osobito za ono vrieme, kada 

 je organizam budan , troši za funkcioniranje živčanoga sustava ; ali 

 se i ujedno , putem vegetativnoga života — opet reproducira. Dok 

 je čovjek budan, upotrebljava on više toga živčanoga agensa, nego 

 što se u isto vrieme reproducirati može; posljedica je toga, da de 

 organizam biti tim siromašniji na tom agensu, čim je duže vremena 

 budan bio, da će mu živčevlje sve slabije funkcionirati, a napokon 

 da de mu barem njekoji, imenito pako „animalni živci" prestati 

 djelovati, i tada mora da nastupi san. 



Smith"^ traži razloge snu u cirkulaciji krvi. Po njem se pro - 

 pulsivna sila srca svaki dan pod večer umanjuje ; jer se i srce mora 

 tiekom vremena umoriti. Tada pako krv kroz moždane ne teče više 

 onom brzinom , a niti u onoj množini , koliko je to nuždno za to, 

 da moždani podpuno funkcionirati mogu. Organizam mora pasti u 

 ono stanje, koje mi snom zovemo. 



Prototip ovih nesgodno izmišljenih, ničim nedokazanih — ako 

 ih smijem tako nazvati — teorija jest ona od njekoga njemačkoga 

 liečnika,'' koji je god. 1819. izjavio, da je on konačno riešio 

 pitanje o uzrocih naravnoga sna. Po njem je naime san posljedica 

 ujedinjenja pozitivne i negativne munjine obih polovica (hemisfera) 

 velikih moždani! . . . 



Ovakovih i ovima sličnih teorija bilo bi lahko još mnogo i 

 mnogo nabrojiti ; one potiču sve iz vremena , u kojem prirodoslovci 

 još niesu znali onako proučavati pojave u prirodi, kako se to danas 

 radi, naime putem pokusa i neposrednoga opažanja. 



Dr. Gali,' osnovatelj frenologije, bio je prvi, koji je pokazao 

 prirodoslovcem, a medju ovima u prvom redu fiziologom, da im valja 

 anatomiju i fiziologiju živčanoga sustava proučavati, ako hode da do- 

 biju prave pojmove o duševnom živovanju ljudskom i o onom savezu, 

 u kojem duševni život ljudski sa tielom stoji. 



