234 



stanom doticaju sa vanjskim svietom: udarac na koji dio tiela, to- 

 plina okolice, svjetlo, zvuk djeluju na živce, draže ih t. j. probu- 

 djuju u njima vibraciju atoma , koja de se centripetalnim putem 

 razprostrti do istih moždani i poduprieti ih u njihovoj funkciji. 



U onom stanju dakle, kada kasno u večer moždani uslied du- 

 goga bdienja već znatno oskudievaju na intramolekularnom kisiku, 

 još će čovjek moči ostati budan, ako se izvana draži. Za to nam je 

 tako težko zaspati pri svjetlu, buci, kad nas štogod boli itd. 



Nu ako su nam već moždani toliko osiromašili na kisiku, pa 

 se mi lieno na koju stranu povalimo i oči zatvorimo, ako nam do 

 očiju svjetla, do ušiju zvuka ne dodje; poticati će intramolekularnu 

 vibraciju atoma u moždanima jedino spajanje kisika sa ugljikom u 

 ugljičnu kiselinu. Ali kisika je samo malo, intramolekularna vibra- 

 cija atoma u moždanima postati če sve slabijom te slabijom, sve 

 tiše i tiše postaje u moždanima. Duševna snaga naša počima naglo 

 padati : misli, prije jasne i umjestne, mute se, samo sviest sve malo 

 po malo izčezava, mišice malakšu; mašta, koju smo budni znali do- 

 voljno na uzdi držati, počima se slobodnije razvijati; kojekakve 

 komplicirane slike lebde nam pred očima, uši nam čuju bajne zvuke, 

 kad i kad se pojavi još i koja misao, ali nelogična, neobična — 

 nu i ta skoro potone; u mozgu se umiri atom za atomom, misao 

 gine za mišlju — čovjek sanja i zaspao je. 



Dok sad moždani miruju, nakuplja se pomoću cirkulacije krvi 

 sve više intramolekularnoga kisika, a kada ga je ved dovoljno tuj, 

 počimlju oni chemički procesi u molekulih moždani iznova, postaju 

 sve jači i jači; čovjek sanja, i ako se sada još tielo izvana draži, 

 zatitrati će atomi u molekulih dotičnoga živca, pa stigav u moždane 

 pojačati će vibraciju atoma u moždanima tako, da će se čovjek pro- 

 buditi. 



Ova teorija tumači i zimski i ljetni san nekih životinja. Kod 

 životinja je, koje spavaju 'zimski san, centrum za regulaciju tempe- 

 rature slabo razvijen: dočim su n. pr. čovjek i mnoge životinje u 

 stanju temperaturu svoga tiela nezavisno od temperature obkoljujućih 

 ih medija konstantnom uzdržati; ove životinje toga ne mogu. Ćim 

 pako temperatura moždani pod uplivom zimske studeni pada, uma- 

 njuje se i intramolekularna vibracija atoma u moždanima, a uslied 

 toga i intenzivnost disocijacije i oksidacije ugljika. To pako za orga- 

 nizam toliko znači, da mora pasti u ono karakteristično stanje, koje 

 mi snom zovemo. 



