236 



dio kinetične energije, koja je nuždna za budan život, dolazi u mo- 

 ždane izvana, a dovadja se ovamo puteni centripetalnih živaca u 

 obliku podražaka. 



Kod Heubelovoga pokusa inora biti -- jer inače pokus ne pro- 

 lazi za rukom — soba potamnjena i mirna, žaba se mora tako 

 fiksirati, da sa najneosjetljivijim dielom tiela bude u dotaku sa stolom, 

 na kojem leži, i sa rukama eksperimentatora Tim putem se znatno 

 umanjuje množina osjedaja, koji se sa periferije javljaju u moždane. 

 Intramolekularna vibracija atoma u moždanima postaje sve slabija i 

 životinje moraju zaspati. 



Po svem tom čini se, da je ta teorija od Pfluegera vrlo sretno 

 zamišljena; akoprem se ne da tajiti, da i ona iraade svojih slabih 

 strana. Ja n, pr. ne znam, kako bi se dalo po Pfluegerovoj teoriji 

 slieđedi pojavi sna protumačiti. 



U prvom redu ne znam, kako bi nam Pflueger sa svojom teo- 

 rijom mogao protumačiti one živahne sanje, koje neki ljudi iraadu, 

 u kojih kadkada isto tako shodno i logično misle, kao kada su budni. 

 Pflueger izrično naglasiije, da on drži, da je sve ono, što se inače 

 obično funkcijom duše zove, produkt vibracije atoma u molekulih 

 živčanih stanica u sivoj kori velikih moždani. 



Dakle misao budnoga i misao sanjajudega jednako je proizvod 

 mehaničkoga gibanja materije. Ako pako razlog snu, a to veli Pflue- 

 gerova teorija — u tom leži, da intramolekularna vibracija u mole- 

 kulih sive kore velikih moždani uslied pomanjkanja kisika prestaje: 

 kako je onda mogude. da čovjek u snu sanjati može, odakle onda 

 one bujne misli, one liepe predstave itd., koje nam se u sanji po- 

 javljuju; — jer one po istoj Pfluegerovoj teoriji predpostavljaju ži- 

 vahnu vibraciju tih atoma. 



Ali još se nešto ne da u sklad dovesti sa ovoin teorijom. Po 

 Pfluegeru leži uzrok snu u tom, što siva kora velikih moždani nije 

 vrstna da funkcionira, ali komunikacija izmedju ove mirujude kore 

 moždani i periferije da nigdje nije prekinuta. Ako ja dakle u snu 

 ne čujem onoga, što se oko mene sbiva ; uzrok je tomu taj, što mi 

 centrum za percepciju zvuka u sivoj kori velikih moždani ne djeluje. 



Ali dogodi se, da ja sanjam, da čujem n. pr. prijatelja govo- 

 riti, a u isto vrieme ipak ne čujem ono, što se oko mene sbiija sbiva. 

 Kada ja sanjam, da koga n. pr. govoriti čujem : nastaje ta pred- 

 stava tim, da mi atomi u mojemu centru za percepciju zvuka za- 

 titraju, da mi dakle taj centrum funkcionira. Nu ako mi centrum 



