239 



Nu muskulatura u tih žilah nede moéi neumorno funkcionirati ; 

 naprotiv : ona de se umoriti, i biela masa te siva kora velikih moždani 

 dobiti de jednako mnogo krvi. . Tlak, pod kojimi transudirani serum 

 u kori i u bieloj substanciji moždani stoji, izjednačiti de se, i serum 

 de stoga prestati tedi onom zonom, koja ne ima vlastitih žila. 



Uslied toga de izgubiti svi živci, koji spajaju periferiju sa sivom 

 korom velikih moždani, i centripetalni i centrifugalni, na onom mjestu 

 svoga toka, gdje kroz tu zonu prolaze, svoju vodljivost: siva kora 

 velikih moždani biti de od periferije kao odsječena. Podražci krenuti 

 de sa periferije u centrum, ali nede ovamo dospjeti, nede nam do 

 znanja dodi; a impulsi, koji u sivoj kori moždani nastaju, nede modi 

 na periferiju. Meni ostaje u sanji volja izvesti ovo ili ono gibanje, 

 ali volja ostati de bezuspješna, jerbo impuls ne može na periferiju. 

 Odatle to neugodno čuvstvo, koje je sigurno ved svaki osjetio, i 

 koje imađemo onda, kada u snu trčati hodemo. Osjedamo, da to 

 ne ide, noge su nam kao prikovane. Nešto su drugoga ona gibanja, 

 koja kadkad u snu sbilja izvadjamo, i za koja ništa neznamo: to su 

 retlektorična gibanja, koja se izvadjaju putem odraza u kičmenoj 

 moždini. 



Tako je dakle za vrieme sna sivoj kori velikih moždani tako 

 rekud komunikacija sa vanjskim svietom prekinuta ; ali ona sama 

 ostaje čila i netaknuta: viesti do nje za vrierae sna obično ne mogu 

 dodi, ali ako dodju, onda se i percipiraju. Uslied toga nije izklju- 

 čeno to, da mi u sanji i samosviest i volju imati, misliti i zaključke 

 praviti možemo. 



Slabi podražci centripetalnih živaca nede modi prodi na svom 

 putu k sivoj kori velikih moždani onu zonu, u kojoj su svi živci 

 svoju vodljivost izgubili, i mi ih za to nećemo modi peicipirati ; 

 tomu nasuprot de jači podražci ipak barem djelomice prodi kroz tu 

 zonu i prispjeti ka kori manje ili više oslabljeni. Jesu li još dovoljno 

 jaki, probuditi de nas ; niesu li dosta jaki za to, probuditi de raz- 

 padajudi se u sivoj kori velikih moždani na bezbrojne dielove i ši- 

 redi se putem mehanizma za asocijaciju predstava u nas raznovrstne 

 predstave, koje de se stopiti u čarobne slike i potaknuti neobične 

 misli. U našem de mozgu baš tako izgledati, kao kada se u mirnu 

 vodu kamen baci: kao što ovdje val sliedi za valom, najprije jaki, 

 a onda sve slabiji, dok se površina konačno sasvim ne umiri; tako 

 de i u nas jedna predstava sliediti za drugom, jedna misao u nelo- 

 gičnom divljem sliedu izmieniti drugu, dok se napokon i tuj sve 



