2òr; 



dielu stanica, gdje se je i protoplasma bila sabrala i prema tomu 

 na tom mjestu pružila i najviše gradiva za rast stanične stiene. — 

 Na doraslih stanicah, dužinom prorezanih, u istinu se razabire, da se 

 je stiena na istom mjestu s desne i s lieve strane u lumen izbočila, 

 a izbočine ove da se malne i dotidu tako, da je lumen ovdje ili 

 posve izčezao, ili tek kao vrlo tanki kanal još preostao. — Zanimivo 

 je, da se baš na ovom mjestu prikazuje i svietli pojas, koji je na- 

 pokon samo ukupni učinak svih stanica, od kojih svaka pomenutu 

 anatomijsku osobinu posjeduje u jednakoj mjeri i u istoj visini 



Ja zato mislim da u samom opisanom ođebljanju stanične 

 stiene leži uzrok pojavu svietlog pojasa (barem u pomenutih dviju 

 vrsti , da je uzrok dakle samo anatoraijske naravi i da nam ga nije 

 nuždno tražiti u osobitoj molekularnoj strukturi stiene. 



Spomenute izbočine, što u lumen prodiru, ne treba da svjetlo 

 jače lamaju, nego ostali dielovi stanične stiene; dovoljno je, da se 

 te izbočine malne dotiču tako, da nastaje barem kod slabijega po- 

 većanja prividno neprekinut pojas od samih čestica celuloze, koje sve 

 zajedno svjetlo juluako lamaju, što u ostalom diclu stanice ne l)iva, 

 jer se stiene uigdjo ne dotiču, već je medju njih utisnut sad širi, 

 sad uži sloj zraka, kojim je lumen izpunjen. — Lamanje svjetla 

 dakle tu ne može biti jednoliko, kao u crti pomenutih izbočiaa, gdje 

 se je lumen sasvim suzio i preuia tomu sloj zraka skoro sasvim 

 izčeznuo. — Učinak biti će u crti izbočina jedinstven, što u i>re- 

 ostalom dielu stanice ne može biti, pošto tu drugčije svjetlo lomi 

 stiena, a drugčije opet zrak, što se u lumenu nalazi. 



Da je takovo tumačenje u istinu opravdano, potvrdjuje i ta 

 okolnost, da nam se svietli pojas prikazuje prekinut tamnijimi ertami, 

 ako upotriebimo vrlo jako povećanje. U tom slučaju n lime mo- 



žemo razabrati i )uedju izbočinami stiene lumen u obliku tankog 

 kanala, koji je zrakom izpunjen, čim je jednolikost u lamanju svjetla 

 0[)et prekinuta, što kod slabijeg povećanja ne biva, jer je taj kanal 

 u naravi izvanredno uzak, te nam se pričinja, kao da su izbočine u 

 istinu u medjusobnom dotiku. 



Osim toga govori za takovo tumačenje i okolnost, da se, ako- 

 prem slabiji, ipak svietli pojas prikazuje i na tjemenu palisadnih 

 stanica, gdje se one naslanjaju na drugi testalni sloj. — Uzrok je 

 isti. Gornje stanične stiene neprekidno se jedna uz drugu naslanjaju, 

 čim je opet uzpostavljcuia crta od samih čestica celuloze i tim iz- 

 punjen uvjet za jednoliko lamanje svjetla. — Isti pojav očekivali bi 



