254 



dosljedno i na podini stanica, pa se u istinu i djelomice opaža. 

 Dapače na pojedinih izoliranili palisadnih stanicah modi je opisane 

 osobine proučiti. U tu svrhu uspješno sam upotrebljivao Schulzeovu 

 smjesu ili još bolje kromovu kiselinu. 



Neču reći, da bi se gornje tumačenje dalo upotriebiti za sve 

 slučajeve, gdje nam se svietli pojas prikazuje, nije to dapače niti 

 vjerojatno. Nu u predležedem slučaju držim ovaj način tumačenja, 

 koji se u istinu osniva na anatomijskih osobinah palisadnih stanica, 

 mnogo vjerojatnijim , nego li tražiti uzrok pojavu u hipotetičnoj 

 molekularnoj strukturi stanične stiene, ili pozivati se na kemičke 

 promjene, koje niti je modi vidjeti, niti ikako dokazati. 



Mogu napokon primjetiti, da sam njeke pokuse opetovao sa 

 raznimi kemičkimi. sredstvi, koja mienjaju molekularni sastav stanične 

 stieue, naročito množinu vode u istoj, da se osvjedočim, u koliko 

 su takova sredstva kadra uplivnti na pojav svietlog pojasa. Svi su 

 mi pokusi podali posve negativne rezultate, te je svietla pruga u 

 svakom slučaju ostala nepromienjena, privadjao ja staničnoj stieni 

 vode, ili otimao joj istu bilo na koji mu drago način. 



Iztaknuv tako glavna obilježja epiderme te u sjemenih lupinah 

 vrlo razširenoga palisadnoga sloja, (koji je u ostalom kako smo gore 

 vidjeli kadkada sam epiderma). preostalo bi nam još redi koju i o 

 ostalih staničnih slojevih, što sjemenu lupinu sastavljaju. 



Tu pak nema više obdenitih oblika, kojim bi mogli ove slojeve 

 podrediti, pak su u istinu i svi pokusi, koji su u tu svrhu dosele 

 učinjeni, od vrlo relativne vriednosti. Tako primjerice razdioba te- 

 stalnih slojeva u četiri, dotično pet različitih zona, kako ju je F. 

 Nobbe postavio ' ne može zadovoljiti, jer niti iz daleka nema ob- 

 denite vriednosti, o čemu sam se najbolje mogao osvjedočiti kod 

 mnogih Centrospriiwi , gdje se na slojeve sjemene lupine nikako 

 Nohheora razdioba ne da protegnuti. 



Po cjelokupni sastav sjemene lupine još je od Viižnosti pomanj- 

 kanje ili prisutnost fibrovazalnih snopića te u potonjem slučaju po- 

 ložaj njihov u samoj sjemenoj lupini. Najvažnije podatke glede ovoga 

 l)itanja zahvaljujemo .VI. d Le Monn ieru. - Samo u malenom 

 broju slučajeva je sjemena lupina skroz parenhimatička, t. j. fibro- 



' Hanflbuch «ler Miiiienkuiide. Uerlin 1876. 



- Reclierches sur la nervation de la graine. Anu. d. scienc iiat V. ser. 

 T. XVI. 187.'. 



