uz stìenu embrionalne mješine. Prema tomu ostaju za sada i moji 

 podatci glede razvoja i sastava teste nepodpuni, akoprem nema 

 dvojbe, da se struktura zrele sjemene lupine barem u bitnosti slaže 

 sa onom ostalih Poli/gonum-Yrsii. Njekoje osobine treba ipak napose 

 iztaknuti. 



Sjemeni je pupoljak neobično dugim funikulom prikopčan uz 

 podinu plodnice. Dužina njegova ako nije veća, a to je barem jednaka 

 •dužini pupoljka samoga, okolnost, koju kod nijedne druge vrsti niesam 

 našao. Sjemeni pupoljak omataju dva integumenta; ali dočim smo 

 dosele kod svih vrsti našli, da je svaki integumenat od dva stanična 

 sloja sagradjen, pada nam kod P. SiebokU ta osobina u oči, da je 

 nutarnji omot samo od jednog reda sagradjen. Perispermalni sloj 

 pako dobro je razvit. Od omotnih slojeva opet se epiderma najjače 

 razvija. Stanice su joj ved u mladosti velike, nješto tangencijalno 

 stisnute, stiene rano odebljavaju i kutikularizuju se, a osim toga postaju 

 i neravne, što nam daje slutiti, da su na zreloj sjemenoj lupini va- 

 lovito naborane, kako smo to i u drugih vrsti našli. Ostala dva 

 omotna sloja razmierno su tanka, a izčezavaju kasnije valjda još više. 



Ostale Polygonum-vrsti, što sam ih iztraživao, poimence: P. 

 aviculare i., P. Hydropiper Z., P. virginiamim L. i P. elegans Ten., 

 ne pokazuju u strukturi sjemene lupine nikakvih osobina te se slažu 

 medjusobno kao i sa opisanimi vrstmi. Radi donjekle neobične struk- 

 ture sjemene lupine vriedno je napose iztaknuti samo još vrst. 



Polygonum divaricatum L. 



Na razpolaganje imadjah samo zrele plodove ; isti su 5 — 7 mm. 

 dugi, 2 — 3 mm. široki trosrhi oraščidi. Perikarp im je neobično tanak, 

 kožast, uslied čega se i na sjemenoj lupini opažaju osobine, kakove 

 dosad na nijednoj drugoj vrsti niesam našao. Perikarp buduči tako 

 tanak, nepodpuno bi zadovoljavao fizioložkoj svojoj zadaci, da bude 

 naime zaštitom sjemenke i zametka u njoj, čega radi je jedan dio 

 te zadade preuzela sama sjemena lupina, što se najbolje opaža i na 

 anatomijskoj njezinoj strukturi. 



Promjene tiču se u prvom redu epiderme. Njezine stanice, koje 

 smo dosad obično našli otegnute poredno sa dugom osi sjemena, a 

 stiene njihove valovito naborane, u ovom slučaju niti prvog, niti 

 drugog obilježja ne pokazuju. Našao sam ih osobito prema podini i 

 sredini sjemene lupine skoro sasvim okrugle ili poligonalne i bez 



