273 



Njoka ziijdiiička obilježja dadu se u kratko ovako označiti: Plo- 

 dovi su nepregradjeni, jednosjemeni riedko višesjerneni (Ceiosia)^ obično 

 nepucavi, samo riedko pucavi, a onda nepravilno, poklopčasto. — 

 Suha časka ne obuhvaća ploda. Sjemenka je okomito položena, bu- 

 brežasta, ili postrance stisnuta oblika. Sjemeni pupoljak rodovito je 

 kampilotropičan, uzpravan, ako je funikul kratak, visedi, ako je fa- 

 nikul dug. Pupoljak omataju dva integumenta, od kojih se razvija 

 obično tvrda, lomiva, redje kožnata sjemena lupina. — Zametak je 

 periferan, kružasto zavit ; endosperm bogato razvit, a perispermalni sloj 

 sagradjen od jednoga staničnoga reda. 



Amarantus L. 



Vrsti što sam ih iztraživao, naime: A. rc.troflevns />., A. a/i-o- 

 purpureus Moxb., A. Abi/ssiniciis i A. caud%tus L., podpuno se medju- 

 sobno slažu u pogledu sastava sjemene lupine i razvoja njezinoga. 

 — Sjemeni pupoljak odjeven je dvama integumentima , od kojih 

 je svaki od dva stanična reda sagradjen, Nu za rana već se opaža, 

 da osobito jedan stanični sloj i to vanjski vanjskog omota, dakle epi- 

 demia, preotimlje mah u razvoju, đočim joj se elementi poveća- 

 vaju i stiene odebljavajii. Osim epidermo samo još jedan sloj i 

 to treći zadobiva njeku važnost po strukturu sjemene lupine. — 

 Ostala se dva stanična sloja (II. i IV.) ili nikako, ili tek vrlo neznatno 

 dalje razvijaju. Posljedica je toga, da je zrela sjeme i a lupina u 

 istinu sagradjena samo od epiderme i jednog sloja izpod nje, a samo 

 iznimno naći je na tangencijalnih prorezih i ostanak četvrtoga sloja 

 u obliku veoma tanke, prozirne kožice, sagradjene od pačetvorinaslih, 

 vrlo tankostjenih stanica (si. 50.). Ova tada fungii-a kao nutarnja 

 epidemia. Stanice vanjske epiderme odlikuju se izvanrednim odcb- 

 ijanjem njihovih stiena (si. 48.), koje je nepravilno porozno ili mre- 

 žasto. Oblik stanica je pravilno poligonalan, neznatno tangencijalno 

 splošten, lumen jako reduciran. Veličina im je poprieko 0"07 mm. — 

 U cielosti je zrela epiderma veoma tvrda, uz to krhka, lomiva; boja 

 joj je tamno-smedja do crna. 



Subepidermalni stanični sloj, koji se je razvio od vanjskog sta- 

 ničnog reda nutarnjeg omota, stvara žućkastu, prozirnu kožicu. Sta- 

 nice su joj poligonalne, ali manje pravilna oblika od epidermalnih, 

 a jako tangencijalno sploštene; stiene njihove prugasto su odeb- 

 Ijane. Veličina (u premjeru) popriečno 0-04 mm. (slika 49.). — 

 Izpod sjemene lupine nalazimo i u Amarantusa dobro razvit perisper- 



18 



