81 



rala miješati sa onom. koja je bliže polovima, i nastalo bi tako 

 i opet neko gibanje. Nu onda ne bi n. pr, u Atlantskom oceanu, 

 bar ona površna struja sa toplijom vodom, nikako mogla teći 

 onim smjerom, kojim danas teče Gulf-stream. Zašto ne? Jer bi 

 se toplija voda stala miješati sa hladnijom u prvi mah na či- 

 tavoj širini Atlantskog oceana, dakle u nebrojenim smjerovima, 

 koji bi „motu proprio" bili orientirani točno od ekvatora prema 

 polovima, dakle na sjevernoj polutci prema sjeveru, ihti oko- 

 mito na ekvator. 



Nu, kad se već stvari imaju tako, kako to uslijed spo- 

 menutih sila, naime rotacije i gravitacije, i mora biti, to struji 

 voda onim putovim.a, kojima uistinu danas i struji, i to sva- 

 kolika: površna i ona dublja, sve do najveće dubine. Površna, 

 ona toplija i laglja ostaje dakako i dalje na površini, i zato Gulf- 

 stream tako grije i čini podneblje n. pr. Englezke razmjerno toli 

 blagim. Miješanje ekvatorijalne toplije i slanije vode sa onom 

 hladnijom i manje slanom, koja je bliže polovima, nije u ovom slu- 

 čaju, kod velikih naime oceanskih struja, uzrok struji, nego se ono 

 tek pomoću ovih struja postizava. Kako i gdje se ta diffusija 

 sbiva, o tome ćemo još podrobnije govoriti na drugom mjestu. 



Još sam nakan na jednu velevažnu opstojnost upozoriti, 

 bez koje ne bismo zapravo ni imah struje. Kako naime ona 

 ekvatorijalna struja uslijed rotacije Zemlje nagomilava vodu na 

 zapadnoj strani, dočim ju na istočnoj oduzima, nastoji gravitacija 

 Zemlje, kako već prije spomenusmo, opet razinu mora izrav- 

 nati, i stoga mora da se onaj višak sa zapadne strane opet 

 vraća k istoku. Sve dakle do nekih granica široke te ekvato- 

 rijalne vodene pruge, t. j. do nekih stalnih parallela nad i ispod 

 ekvatora, do kojih sila rotacije prevladjuje, nije povratak onoga 

 viška sa zapada moguć. Nu odmah iza onih granica vraća se 

 voda natrag, da napuni na istoku onaj manjak. Odviše široke 

 te dvije povratne struje ne mogu biti, jer onaj višak nastoji 

 čim prije i čim kraćim putom onaj manjak na istočnj strani 

 pokriti. Voda dakle teče što kraćim putovima. Ona hoće da 

 navah natrag sva odmah iza one „mrtve crte". Ako se pak 

 jednoj tekućoj vodi, n. pr. u rijeci, korito čim više sužava, voda 

 teče tim brže. Pak kako se opet od onoga viška na zapadnoj 

 strani voda čim brže oduzima, to će i do njega voda tim brže 

 doticati. I ekvatorijalna struja se po tome suzuje i ubrzava. 



Glasnik hrv. prirodoslovnog društva. 6 



