85 



I tako dakle djeluju na dvjema točkama pokretne sile, 

 koje proizvadjaju Sredozemnu struju. U dubini Gibraltarskog 

 tijesna, direktno nad barrierom jest nješto, što tu struju vuče, 

 a na drugom kraju te struje jest nješto, što ju rek bi gura. Nu, 

 ako se nješto sprijeda vuče, a k tomu još straga gura, mora 

 da tim brže napreduje. Uistinu je kod svih struja tako. Samo 

 da su ovdje oba kraja posve blizu jedan do drugoga, naime 

 jedan pod drugim; oni se križaju. Ova Sredozemna struja je 

 dakle jedna dugačka sit venia verbo kobasa, od koje u glavnom 

 jedan krak leži uz obalu sjeverne Afrike, a drugi uz obalu 

 južne Europe. Pri tome se ta kobasa sve više spušta, tako da 

 joj se krajevi, koji se nalaze kod Gibraltarskog tijesna, križaju. 

 pojedinim anastomosama ne ćemo zasada govoriti, ali mogu 

 ipak pripomenuti, da se i one nipošto ne protive našoj teoriji. 



Nego ima još .više drugoga, čega se još moramo taknuti, 

 ako hoćemo da dobijemo posve jasnu sliku morskih struja. 

 Morske struje su se već često prispodabljale sa rijekama, koje 

 u moru teku. Okolišna mirna voda predstavljala bi naime obale 

 ovakove rijeke. Neka bude ova prispodoba, bar kao neko iz- 

 lazište za dalje naše razmatranje. Prije svega bismo imali pri- 

 mjetiti to, da morska struja nije uvijek površna, u potonjem 

 slučaju predstavlja rijeku ponornicu. Pita se nadalje: kakav 

 bar po prilici imade oblik prerez jedne struje? Taj će biti po- 

 prječno kao leća ili povaljeni oval. Struja se nadalje dosta oštro 

 ograničuje od susjedne „mirne" vode. T. j. sve čestice vode 

 u jednoj struji hrle prilično jednako naprijed; jedino će možda 

 kao i u rijeci biti strujanje u sredini brže, a na periferiji poradi 

 trenja nješto polaganije. 



Nu ona okolišna voda, koja se struje dotiče, takodjer ne 

 ostaje posve mirna. I sad dolazimo na ono, što smo posve na 

 početku tvrdili, da more nikada ne miruje. Voda naime, koja 

 se neposredno dotiče struje, mora da takodjer dolazi u gibanje, 

 i to uslijed adhesije. Dakle i neposredni vodeni ovojak, koji 

 struju oblaže (ako je posve površna, onda taj ovojak nije 

 podpun, nego prema gore otvoren, dakle kao neko vodeno 

 korito za struju) poprima neko gibanje, ako i polaganije od 

 same struje. Nu i tok ovoga toka mora da se, makar i još po- 

 laganije giblje i. t. d. i. t. d. I tako si možemo predstavljati, da 

 je svaka struja obavita sa mnogobrojnim koncentričkim vodenim 



