86 



zavojima, u kojima svima voda takodjer teče, ali od sredine 

 prema periferiji sve to polaganije. Priležeća shematska slika, 

 koja predstavlja poprečni prerez kroz Sredozemno more, može 

 nam sve to još bolje predočiti. One koncentričke linije (vidi si. 2.) 

 oko struja označuju poprečne prereze kroz plohe, u kojima voda 

 teče jednakom brzinom; mogli bismo ih po tome „isotachama" 

 okrstiti. U njima, osobito u onima, koje su dalje od struje giblje 

 se voda vanredno polagano, to je samo neko jedva zametljivo 

 puzanje. Razumijeva se, da si ovako imamo predstavljati sva 

 mora, pak bi se gornja slika mogla posve dobro primijeniti i 

 na Jadransko more, samo bi trebalo u tom slučaju dakako da 

 izmijenimo sjever sa zapadom a jug sa istokom. 



c§]ey%f 



h 



Slika 2. 



Ali struje vrše i još jedan prevažni posao. Već iz samoga 

 pojma struje, kao nekog gibajućeg se tijela proizlazi, da je 

 voda u njima druge proveniencije, nego što je okolišna, na oko 

 mirujuća voda. Prije smo već vidili, da se more na našoj Zemlji 

 na nekim mjestima više ugrijava, više isparuje, postaje uslijed 

 toga slanije, gubi na kisiku i. t. d. Jednom riječju, da se voda 

 obzirom na svoj sastav mijenja, te su po tome na raznim 

 mjestima kruglje zemaljske vode ponješto nejednakih kvaliteta. 

 Po zakonu diffusije nastoje se te nejednake vode dakako izje- 

 dnačiti. Ona, koja je slanija, daje jedan dio svoje soli susjednoj, 

 koja joj opet u zamjenu daje jedan dio čistih molekula vode. 

 Ne vrijedi to samo za natrijev klorid, nego dakako i za sve 

 ostale soli, plinove i uopće sve, što je u vodi rastopljeno. Samo 

 što bi se sad ta diffusija u svjetskim morima odviše lagano 



