jeka presijecaju onu vodu. Kako su rastepene svuda ima ih i na 

 granici struje. Neke se zalete i u struju, kojoj se onda više 

 oteti ne mogu. Struja je dakle za njih onaj Moloh, koji samo 

 guta a ništa van ne izbacuje. Nu neide im ovdje baš zlo. Makar 

 da su i proti svoje volje vječni putnici, hrane nalaze na tom 

 putu obilno. Jer i one sitne bilinice, koje diraju periferiju struje, 

 makar i nemale nikakovo vlastito gibanje, i one moraju da 

 polete u struju, jer svaki vir uopće svaka gibajuća se tekućina 

 vuče sve u vodi plivajuće predmete k sebi (kako sam to već 

 u nekim drugim svojim raspravama potanje razložio). U struji 

 je dakle kao neko ročište i konsumenata i hrane. Da je doista 

 tako i sam sam se imao prilike osvjedočiti, jer nalazim uvijek 

 eksemplare u struji i veće i bolje ugojene. Nu na žalost, bar 

 obzirom na ove naše kliente, moramo sada i drugu stranu me- 

 dalje okrenuti. Ima i većih i jačih životinja, sa izdašnijim gi- 

 banjem, koje mogu i u struju i iz nje van. Ove u potrazi za 

 hranom, upravo se zalijetavaju u struju, jer nalaze u njoj obilne 

 hrane, gore spomenuti plankton. Struje su po tome za one jače 

 životinje — nekton ~ glavni njihovi pašnjaci. 



Nu da promotrimo malo i dalje posljedice ovakovoga 

 pasivnoga putovanja. Jednoj malenoj ovakovoj životinjici, recimo 

 jednom Račiću iz razreda Copepoda, bila je koljevka negdje 

 tamo u Atlantskom oceanu. Ondje ih je bilo na okupu sijaset 

 njih, i muških i ženskih. A to je i potrebno, jer kako bi inače 

 ovako sitni stvor došao do parenja, kad bi morao mužjak re- 

 cimo samo nekoliko metara daleko u okolišu ženku si tražiti. 

 Potrošio bi previše svoje male energije samo za taj posao. Baš 

 dakle ovaj jedan zabasao je nekako predaleko od svoje svojte 

 i bude odvučen sa strujom. Hrane u struji mu ne fali, nu zašao 

 je u malo odviše mješovito društvo. Passira eto i Gibraltarsko 

 tijesno, iza nekog vremena nalazi se i kod Algirske obale. Ako 

 mu sreća posluži — ili nesreća — može da stigne i do Alek- 

 sandrije, recimo baš i do Trsta. A mogao bi i dalje, ako mu 

 se naime putem ne dogodi neprilika, da ga kakova Salpa ili 

 mlada Sardeljica ne proguta. Do parenja teško je došao. Ži- 

 votinja ima doduše u struji dosta, pače vrlo mnogo, ali ne baš 

 od njegove vrsti, nego vrlo različitih, kako su već na različitim 

 mjestima pobrane. Možda da je to bila ženka, moguće i oplo- 

 djena; mogla je na putu roditi i potomke, nu sve se to odviše 



