106 



termodinamike, jer se toplina oslobađa bez ekvivaletnog po- 

 troška druge koje forme energije na pr. kemijske. Ali se radio- 

 aktivnost svela na raspadanje atoma i to s vrlo lijepim uspjehom 

 (Rutherford), pa je zato očito, da se kod raspadanja 

 atoma oslobađa ne energija iz ničesa, nego ona, što je bila 

 pohranjena u atomima, a vezala je u njima pojedine elek- 

 trone (za ß-radijeve zrake se drži, da se sastoje od njih!). 

 Time je prvi stavak i u pogledu radioaktivnosti izašao pobjed- 

 nikom, pa se zato drži, da je taj iskustveni princip, uopće 

 neoboriv. Poradi toga su neki fizici istakli, da to nije uopće 

 eksperimentalni zakon, nego definicija, koja će se uz zgodnu 

 interpretaciju dati prilagoditi svakom energetičkom procesu. 

 Treba samo unijeti korekciju u formi, na pr. nove neke poten- 

 cijalne energije, i sve je opet u redu. 



M. Planck drži, da tome nije tako. 



Energetički princip veli: u jednom sistemu tjelesa, 

 koji je zatvoren od sviju izvanjih utjecaja, ostaje 

 energija sistema konstantna t. j. A (7=0, ako sa U 

 označimo energiju sistema, a znakom A ^ diferenciju njezine 

 vrijednosti dvaju međusobno različitih stanja sistema. 



Ali ta jednadžba postaje istom onda uporabivom, kad mi 

 možemo veličinu U doista fiksirati t. j. odrediti. A stavimo li 

 pitanje, kolika je energija jednog zatvorenog sistema na pr. 1 gr. 

 vode kod 0'^ C, to se na to pitanje neda ništa izvjesna odgo- 

 voriti. Jer mi ne mjerimo nikada same energije, nego samo razlike 

 njezinih vrijednosti, i to: energija nekog sistema tjelesa 

 mijenja se u toliko kod nekog prirodnog procesa 

 u tom sistemu, kolika je suma vanjskih radnja (A) 

 odnosnih na sistem i izvana u sistem privedenih 

 količina topline (Q) t. j. 



A f7 = Syl + SQ . . .. (1), 

 a to je jednadžba, kojom je izražen prvi stavak termodinamike. 

 Ta jednadžba nije samo propis za mjerenje promjena ener- 

 gije i prema tome jedna jednostavna definicija, nego je u njoj 

 sadržano i ovo: Ako se l\ U, t. j. diferencija energije protegne 

 na dva stalna stanja stanovitog sistema tjelesa, onda se desna 

 strana jednadžbe {lA-\-^ Q), naime t. zv. mehanički ekvivalenat 

 izvanjih utjecaja, odnosi na svaki prelaz iz jednoga stanja u 

 drugo i za svaki takav mora biti jednadžba valjana. 



