Svrhovitost života i regulacija organizama*) 



Napisao dr. Slavko Šećerov. 



I. 



Od uvijek igrao je pojam svrhovitosti života uinitelektualnom 

 životu ljudskom veliku ulogu. Harmonija i neki izvjesni red u 

 organizmima izazvao je već u najstarije doba ljudskog mišljenja 

 tumačenje, koje je izlazilo na to, da je uzrok tome nadprirodno 

 biće, tvorac ili kako je već glasilo to religijsko objašnjenje. 



S napredovanjem ljudskog mišljenja nestalo je bar u nauci 

 tih shvatanja ; harmonija i red u organizmima nisu niti se mogu 

 shvatiti kao prouzročeni nadprirodnim faktorom, nego se traže 

 uzroci ili u samom organizmu, koji su samo organskim stvo- 

 rovima svojsteni, ili na osnovu analogije nastoji se svesti i 

 harmoniju i ostale shodne organske osobine na dosad već 

 poznate mehaničke, kemijsko-fizikalne odnose. 



Ono prvo shvatanje zastupaju većinom u sadašnjoj bio- 

 logiji neovitalisti sa descendentnim teoretičarima, kao što su se- 

 lekcijonisti ili neolamarkisti, psihobiolozi, a ovo drugo meha- 

 nisti, fiziolozi. 



Prije nego što pređemo na razlaganje odnosa svrhovitih 

 osobina životnih i organskih regulacija, biti će od važnosti za 

 procjenjivanje tih odnosa, da promotrimo ideologijsko shvatanje 

 sadanjih istaknutih biologa, koji se za teleologiju kao bitnost 

 životnu bore, da bismo mogli vidjeti, u čemu leži shodnost 

 života, kakve se shodne osobine nalaze po njima u životu i 

 organizmima. 



Ovdje ćemo uzeti naročito u obzir, mišljenja Wolffa, 

 Paulyja i Driescha. 



Wolff zove, oslanjajući se na Kanta, onaj organ (ili 

 spravu) shodnim ili svrhovitim, kad nas nagon za kauzalnošću 



*) Predavano na mjesečnom sastanku H. P. Društva 30. V. 1912. 



