14] 43 



da to isto može biti i moja svrha i ako sa stajališta te svrhe 

 prosuđujem. 



Izraz svrhovitost proširuje se u svojoj primjeni u dva 

 pravca. Iz primjene na biologiju proističe osnovni 

 biologijski problem. 



Dri es eh, kao i mnogi drugi, zove mnoge pokrete i kre- 

 tanja shodnim i to ne samo takva, koja su čovječjim radnjama 

 slična nego i takva, koja se radi stalnosti ne mogu radnjom 

 označiti, kao što su instinkti, refleksi i t. d. Od kretanja takve 

 vrste pa do kretanja biljaka samo je jedan korak, učinimo li 

 još korak dalje, možemo i rastenje i kretanje rasta nazvati svr- 

 hovitim. Tako se mogu sve one pojave označiti shodnim, koje 

 idu prema jednoj tačci, meti, koja kao da je svrha i smjer te 

 pojave. To je deskriptivni pojam shodnosti. 



Kao što se vidi analogijom može se prenijeti pojam sho- 

 dnosti na biologijske fenomene, ali ne samo na njih nego i na 

 ljudske tvorevine, kao što su različne sprave ili mašine. Ta 

 primjena pojma svrhovitosti na sprave i mašine donosi osnovni 

 biologijski problem i pitanje, da li su organizmi mašine te se 

 organski pojavi događaju na bazama mašina ili su organizmi 

 determinovani naročitim vitalnim faktorima. To znači, da li su 

 organski pojavi shodni radi izvjesne strukture ili tektonike, 

 dakle kakve mašinerije ili je organska svrhovitost naročite vrste. 

 Nećemo razvijati dalje ovo pitanje, želimo jedino konstatovati, 

 kako sam Dri es eh dolazi do osnovnog biologijskog problema 

 analogijom t. j. primjenom pojma shodnost, koji ima svoje po- 

 rijetlo u psihičnim čovječjim radnjama, na biologijske pojave i 

 da time pokažemo logički nedostatak tog shvatanja. 



Organska shodnost nosi u sebi po Drieschu ove oso- 

 bine: harmoniju i regulaciju. 



Harmonija i regulacija su shodni organski pojavi. Harmo- 

 nija se pokazuje u trojakoj formi, kao kauzalna, kompoziciona 

 i funkcionalna. 



Ima u historiji razvoja životinja i biljaka poznatih slučajeva, 

 u kojima jedan dio u organizmu u razvoju izazove utjecajem 

 na drugi dio postanak trećega. Da se takva što može dogo- 

 diti, jasno je, da onaj dio (A), koji izaziva i onaj koji bude 

 izazvan (B), moraju biti tako stvoreni, da B može odgovoriti 



