[8] 47 



nung), koji mora da dođe do neke visine pa da izazove po- 

 sljedice. Taj napor ili napetost kao i posljedica (efekat), kojom 

 se rad vrši, pokazuje, da ovo duševno stanje ne može biti bez 

 fizičke energije. Bez primjene fizičke energije ne može se biti 

 ni onda, kad ne prelazi stadij unutarnji t. j. misli, jer i sama 

 asocijacija, kojom se vežu dvije predstave, koje se ne nalaze 

 na identičnom mjestu, treba i zahtjeva energije za sprovod i 

 odgovor. 



Ma kako se ovaj pojav raščlanio u kontinuirane ili ne- 

 kontinuirane faze, ipak on pokazuje po Paulyu u svakom 

 slučaju, da je prvo stanje osjećanje potrebe, pravi uzrok po- 

 tonjem, i to pravi uzrok radi sadržaja energije, a odlikuje se i 

 time, što proizvodi shodno. 



Kontinuirani je regulatur svih pojava u organizmu osjećanje 

 (čuvstvo); to je stanje subjekta, koje se održava kroz sve faze 

 radnje i vezuje radnje, kao uzrok, koji djeluje kao causa 

 efficiens finalis, ujedno dakle kao causa finaliter ef- 

 f iciens. 



Asocijacijom osjećanja potrebe sa sredstvima, kojim će 

 se potreba zadovoljiti, stvara se sudom i suđenjem se dolazi 

 do toga, da li će sredstvo udovoljiti potrebe ili ne. Dakle stva- 

 ranje svrhovitosti osniva se na principu psihičnom, aktu suđe- 

 nja, principu suđenja. 



Taj način stvaranja svrhovitosti pokazuje se i kod organa 

 i njihovog postanka. Mi vidimo, kako tkivo, koje je bilo iz 

 početka jednako, homogeno postaje jasno kao staklo ili pig- 

 mentovano do najdubje crnine, zatim elastično a najzad može 

 da uzme i druge oblike. Ta heterogenost organa, koji su sredstvo 

 za cjelinu, ne može se objasniti mehanizmom, nego zahtjeva 

 po Paulyu animističko, subjektivističko, psihologijsko-ego- 

 istično tumačenje pomoću principa suđenja. 



Svrhovitost je po Paulyu empirične prirode i kad sta- 

 nice (ćelijce) nemaju o čemu iskustva a nisu imale prilike da ga 

 steknu, mogu pri nastupanju kakvih prilika, da ne rade svr- 

 hovito i otud dolazi disteleologija. 



Sva harmonija u organizmu, kao zajedničko funkcionalno 

 djelovanje dijelova kakvog organa ili jedinstvenost svih organa 

 u tijelu, dakle cjelina u organizmu, daje se objasniti djelovanjem 



