[4] 53 



Kako se iz konstatiranih graničnih koncentracija za ovaj 

 niz soli razabire, to je ta za svaku sol od prilike ^ normalna 

 t. j. sve te soli izazivlju hemolizu onda, kad se nalazi u otopini 

 jednaki broj molekila, odnosno molekila -f- iona (osmotička 

 koncentracija.) 



Neću se na ovom mjestu upuštati dalje u razlaganje, od 

 koje su važnosti ti rezultati u jednu ruku za van't Hoff-Arrhe- 

 niusovu teoriju otopina i osmotičkog tlaka, a u drugu ruku za 

 određivanje molekularne težine otopljenih tjelesa. 



Uočiti ću više u kojoj vezi oni stoje sa pitanjem o proto- 

 plazmatičkoj granici stanica. 



I de Vries i H. J. Hamburger tumače po njima kon- 

 statovane pojave i zakonitosti tako, da biljne i životinjske sta- 

 nice primaju u sebe vodu (ako je okolna otopina razređe- 

 nija od otopine njihovog staničnog sadržaja) i tako bubre ili 

 opet ispuštaju vodu (ako je okolna otopina jače koncen- 

 tracije od otopine njihovog staničnog sadržaja) i tako se stisnu. 

 Kod toga si zamišljaju protoplazmatičku granicu kao polupro- 

 pustnu membranu t. j. membranu, koja propušta vodu, ali 

 ne propušta u vodi otopljenih tjelesa. 



To bijaše naglašeno na početku njihovih istraživanja. 



Ali ta idealna polupropustnost nije se mogla kod kasnijeg 

 rada u tom smjeru održati, jer je sa studijem permeabil- 

 nosti biljnih i životinjskih stanica rasao materijal, koji 

 je mišljenje o osmozi znatno modificirao, što više izazvao disku- 

 siju u najnovije vrijeme, u kojoj se van't Hoff ova jednostavna 

 teorija osmotičkog tlaka kušala oboriti, budući da se nastojalo 

 pokazati, da za biljne i životinjske stanice ne vrijede njegovi 

 osmotički zakoni baš poradi građe njihove protoplazmatičke 

 granice. 



Evo, kako se stvar u tom smjeru razvila. 



Osobito mjesto zauzimlju kod toga obsežni radovi E. Over- 

 tona,^ sada profesora farmakologije na univerzi u Lundu (Šved- 

 ska). Studirajući svestrano osmotičke prilike poglavito kod biljnih 

 stanica, a onda i kod cijelih životinja (osobito kod žabjih puno- 

 glavaca) — on je izradio posebnu teoriju o protoplazmatičkoj 

 granici stanica. To je t. zv. lipoidna teorija, koja je od važ- 

 nosti i poradi toga, što je unijela novi pogled u interesantnu 

 fiziologijsku pojavu narkoze. 



