'[6] 55 



Za potvrdu te svoje teorije iznesao je i sam verton i 

 njegovi učenici — osobito I. Bang i R. Höber 1 ) — obilje 

 eksperimentalnog materijala, ali i pomoćnih hipoteza, da se ev. 

 nesuglasja izravnaju. 



Evo u koliko im je to pošlo za rukom. 



U prvom redu treba istaknuti, da djelovanje indiferentnih 

 narkotika (alkohola, etera, kloroforma, estera) stoji u vrlo li- 

 jepom suglasju sa tom teorijom, pa je ona zato dala dublji 

 pogled u t. zv. mehanizam narkoze. 



Diobeni koeficijenat naime između ulja i vode (n. pr. 

 kloroform, kao tijelo lako u ulju, a teško u vodi topivo nalazi se 

 kod stanovite koncentracije više u lipoidu, nego u vodi plazme, 

 dok n. pr. aethylni alkohol kod iste koncentracije istom neznatno 

 dolazi u lipoidnu membranu) stoji bez sumnje u tijesnoj vezi sa 

 snagom djelovanja pojedinih narkotika, a nekoja novija istraži- 

 vanja su pokazala, da se djelovanje tih supstanaca i na druge 

 fagocite*) dade sa tim diobenim koeficijentom dovesti u suglasje. 



Ali permeabilnost stanica za vodu i za neka druga u vodi 

 otopljena tjelesa (soli, kiseline i baze t. zv. anione i katione, a i 

 elektrolite kao n. pr. slador) čini se, da će zadati Overtonovoj 

 teoriji udarac, poradi kojeg će se morati znatno modificirati. 



Sam Overton i njegovi sljedbenici stoje na stanovištu 

 stroge semipermeabilnosti lipoidne membrane, prema kojoj 

 bi ona bila propustna gledom na vodene otopine tjelesa, koja 

 se ne otapaju u lipoidima (a to su anioni i kationi) samo 

 za vodu. 



Ali i to potrebuje jednu pomoćnu hipotezu, koja je dosta 

 slaba. 



Voda, kako je poznato, prodire vanredno lako u većinu 

 stanica kroz njihovu protoplazmatičku membranu. Ako je ta 

 lipoidne naravi — a lipoidi ne otapaju vode — to bi morala 



') Vidi R. Hob er, Physikalische Chemie der Zelle und Gewebe, 

 najnovije izdanje, gdje je vanrednim marom i osobitom ambicijom (ali 

 ipak jednostrano!) iznesen sav materijal, koji govori u prilog Overto- 

 novoj teoriji. 



2 ) H. J. Hamburger, I. de Haan and F. Bubanović, On the 

 influence of iodoform, Chloroform and other substances dissoluble in fats, 

 on phagocytosis, Koniglyke Akad. van Wetenschappen te Amsterdam. 

 25. III. 1911. 



