56 [7] 



vodu zaustavljati. Kao pomoćnu hipotezu u tu svrhu naglasuje 

 primjerice I. Bang (u citiranoj knjizi), da voda sa fosfatidima 

 membrane stvara najprije lako dissocijable spojeve, koji se 

 prema tome, da li je koncentracija vodene otopine unutar sta- 

 nice ili izvan nje veća dissocijiraju tako, da voda ide na onu 

 stranu, gdje je vodena otopina jače koncentracije. Poradi toga 

 stoji Overtonova teorija u skladu sa plazmolitičkim i 

 hemolitičkim pokusima de Vriesa i H. J. Hamburgera. 



Slabost te hipoteze leži u tome, što nije lako razumljivo, 

 kako bi se ti dosta komplicirani spojevi tako lako i brzo disso- 

 cijirali i stvarali, jer voda upravo vanrednom brzinom pro- 

 dire u stanice. 



Još je veća teškoća sa solima (anionima i kationima). 



Overton i njegovi sljedbenici negiraju permeabilnost sta- 

 nica za ta tjelesa. 



E. Overton sam pravio je istraživanja sa biljnim stani- 

 cama i na osnovu toga, što se pojav plazmolize neda alterirati 

 smjesom različitih soli (n. pr. Ca CL k otopini Na Cl) tako, da 

 bi se moglo zaključiti, da je primjerice Ca C1. 2 prodro u biljnu 

 stanicu — zaključuje on, da su biljne stanice (njihova proto- 

 plazmatička granica) nepropustne jednako za anione kao i za 

 katione soli. Budući da se soli ne otapaju u lipoidnoj mem- 

 brani, to je on taj svoj zaključak protegnuo općenito i na 

 druge stanice n. pr. na crvena krvna tjelešca, stanice mišičja, ma 

 da mu je zato nedostajala eksperimentalna potvrda. 



Ali u novije vrijeme pokazao je amerikanski botanik W. 

 C. Osterhout 1 ) na različite eksperimentalne načine (studijem 

 plazmolize postepeno u vremenu, elektrokemijskim putem), da 

 doista mogu soli kao n. pr. Ca Cl 2 Mg Cl 2 , a i K Cl, Na Cl i t. d. 

 prodrijeti kroz protoplazmatičku granicu stanica. Baš istim po- 

 kusima kao i Overton, ali promatrajući plazmolizu poste- 

 peno u solnoj otopini Na Cl uz dodatak Ca Cl», konstatirao je 

 on pojav, što ga je prozvao pseudoplazmolizom, jer po- 

 stoji samo stanovito vrijeme t. j. onda, kad prodru stanoviti 

 ioni u biljne stanice, pa se uslijed toga samo prolazno pore- 

 meti osmotičko ravnovijesje, koje se opet doskora uspostavi. 



l ) W. C. Osterhout, Zeitschr. f. physikal. Chemie 1909., a i u nizu 

 publikacija u „Nature" od 1911. i 1912. 



