72 



lina. To je prvi slučaj, gdje se je pokazalo, tla se inulin nalazi i u sje- 

 menkama. 



Iz dviju tablica analize (klijanje u tami i u svjetlu) i jedne tablice 

 sa krivuljama vidi se čitavi tijek pretvaranja masti i ugljikohidrata pri kli- 

 janju. Mast konstantno iščezava, isto i slador u prva dva dana, dok ga 

 poslije biva sve više, a inulin se u vremenu od 6 dana znatno pomnožava. 

 Možemo dakle reći, da prva dva tri dana služi rezervna hrana kao građa 

 za staničje i materijal za disanje, dok poslije nastaje inulin iz masti 

 putem sladora. Ovo je sasma analogno nalazu Sachs-ovom, kako 

 kod nekih sjemenaka pri klijanju nastaje iz masti škrob. 



Već u ovom svesku misle autori, da inulin nastaje već pri procesu 

 asimilacije, te to njihovo mišljenje u drugom svesku potvrđuju sa istra- 

 živanjem i analizama Inulin dakle ne nastaje samo, kako se je 

 do sad držalo, u rezervnim organima, već postaje kao indi- 

 rektni produkt asimilacije ugljikovadvokisa u asimilatorn im 

 organima. To je ujedno najvažniji rezultat ove radnje. 



Osim toga pokazalo se je, da nema razlike u množini asimilata u 

 lišću u jutro prije asimilacije i poslije podne nakom asimilacije. Ovaj 

 nalaz vodi do mišljenja, da se čitavi asimilati odmah već za dana odvedu 

 dalje t. j. da provodnja asimilata za noći miruje. I ovo je donekle oprečno 

 dosadašnjem mišljenju, po kom asimilati poglavito u noći putuju. 



Na koncu je istraživano i stvaranje inulina u korijenu kao rezervnom 

 organu. Analize iz postepenog stadija razvitka pokazuju, da množina sla- 

 dora ponajprije nestaje, dok množina inulina postaje veća, dok u posve 

 izraslom stadiju opet množina sladora kao izraz fiziologijskog ravnovjesja 

 naraste. 



Autori kane nastaviti istraživanja o inulinu, te će im prva zadaća 

 biti pretvaranje inulina pri tjeranju korijenja i stvaranje njegovo pri sazri- 

 jevanju sjemenja. V. Vouk. 



Slavko Šećerov: Die Umwelt des Keimplasmas II. Der Licht- 

 genuss im Salamadrakörper. — Mit 4 Abb. im Text u. 2 Tafeln. Arch. f. 

 Ent. mech d. Organismen. Bd. XXXIII. Str. 682—702. 1912. U 3. broju pro- 

 šlogodišnjeg „Glasnika" (Str. 211— 212.) referirao je sam Šećerov o pro- 

 gramu, što ga je iznio predstojnik „biologijskog pokušališta u Beču" Hans 

 Przibram o problemu „okolina klične plazme". Sam Šećerev je preuzeo 

 ne baš laku, ali zato interesantnu zadaću: o djelovanju vanjskoga svjetla 

 na klične stanice životinje. 



Nije baš slučajno, da je za tu svrhu kao prvi objekt poslužio daž- 

 devnjak. Kamm er er je već prije pravio pokuse sa običnim daždevnja- 

 kom i našao, da daždevnjaci bivaju sve žući, što više generacija gojimo 

 držeći ih na žutoj ilovači. Šećerov i pokusi imali bi riješiti pitanje: može 

 li danje svjetlo doprijeti do spolnih žlijezda (gonada) i u kolikoj množini. 



Već od prije znademo, bar za čovjeka i neke sisavce, da svjetlo 

 kroz kožu prodire, te je mjerena i debljina živoga tkanja kroz koje može 

 svjetlo prodrijeti, a isto tako je dokazano, da i druge vrste zrake (Rönt- 

 genove, ultraljubičaste) kroz kožu prodiru. Ovdje se međutim radi o tome, 

 dopire li svjetlo ća do gonada. 



