73 



Pričvrstivši kožno- mišičasti sloj skupa sa peritoneumom na foto- 

 grafski papir i izloživši takav preparat dnevnome svjetlu kroz određeno 

 vrijeme (na pr. 2 mjeseca), dobio je autor fotograme, koji pokazuju, da 

 mjesta žutih pjega puštaju više svjetla, od crnih mjesta, koja također pro- 

 puštaje po nešto svjetla (osobito na tanjim mjestima i gdje nema drugih 

 zaprijeka, n. pr. hrptenice). Ako se uzme vrlo osjetljivi fotografski papir, 

 onda se takav fotogram može dobiti i poslije vrlo kratkog osvjetlenja (n. 

 pr. od 1. sekunde). 



Odlučni pokusi su tako izvedeni, da je autor živim salamandrima 

 uturio u trbušnu šuplinu na mjestu izrezanih gonada malene cjevčice 

 sa nešto fotografskoga papira (odnosno brom-srebrene želatine). Već po- 

 slije jednog dana proboravljenog na svjetlu manifestiralo se djelovanje 

 svjetla vrlo jasno. 



Napokon se autor s uspjehom pothvatio određivanja penetracionog 

 koeficijenta t. j. određivanja količine svjetla, što ga gonada prima. U tu 

 svrhu radio je autor mjerenim električnim svjetlom, određene udaljenosti 

 i vremena djelovanja upotrijebivši Bunsen-Roscoev zakon. Rezultat tih 

 pokusa je taj, da prosječno Vira dio svjetla, koje na kožu iz vana pada do 

 gonada dopire. Žuta mjesta propuštaju 3—4 puta toliko svjetla, koliko crna. 



Ovim pokusima dokazano je jedino to, da svjetlo može i faktično 

 dopire u određenoj množini do gonada daždevnjaka, a ostavljaju nerije- 

 šeno pitanje, da li i na koji način svjetlo aficira gonade u tom smjeru, da 

 se proizvode stanovite promjene u kličnoj plazmi, uslijed kojih bi se te 

 promjene i na slijedeću generaciju prebaštinile. Pripominjem, da već sada 

 po Kammereru znademo, da pri umjetno induciranoj promjeni boje 

 daždevnjaka ne igra jedinu ulogu boja podloge (dakle svjetlo), nego i vlaga. 



Slavko Šećerov: Die Umwelt des Keimplasmas IV. Der Licht- 

 genuss im Lacertakörper. — Archiv f. Ent. mech. d. Organismen. Bd. 

 XXXIV. Str. 742—748. 1912. 



Poslije daždenjaka je došla na red gušterica. I ovdje su upotrebljene 

 iste metode, ali rezultati su različni. Tijelo gušterice također propušta 

 svjetlo, ali u kud i kamo manjoj količini. Ovdje iznosi penetracioni koe- 

 ficijenat tek 1/69686 (na trbušnoj strani 1/4500, na leđnoj 1/202500). 



Ipak je ova razlika samo prividno vrlo velika, jer moramo uzeti u 

 obzir, da daždevnjak na jako svjetlo ne izlazi, dok gušterica baš na suncu 

 najrađe boravi. Nutrinu gušterice (gonade) od prejakog svjetla štiti crni 

 pigmenat, koji se u velikoj količini nalazi u peritoneumu; toga pigmenta 

 nema u takvih gušterova, koji provode noćni život. 



J. Hadži. 



Franz Megušar, Experimente über den Farbwechsel der Cru- 

 staceen. I. Gelasimus. — II. Potamobius. — III. Palaemonetes. — IV. Pa- 

 laemon. — Archiv für Entwicklungsmechanik der Oganismen hrgbn. von. 

 Wilhelm Roux. XXXIII. p. 462-663. Leipzig 1912. 



Među današnjim eksperimentatnim zoolozima osjeća se živ pokret 

 za istraživanjem promjena boja kod različnih životinjskih hrpa. Dok su 



