160 



minaciju i reviziju predležećeg materijala obavili su za rake i stonoge 

 L. Car i K. Babić; za Anophthalme L. Gangelbauer; za Phaeobaliu 

 K. Kertesz; za mrežokrilce Fr. Klapälek; za Troglophile D. Kuthy; 

 za šišmiše L. pl. Mehely; za puževe štopski nadliječnik dr. A. Wag- 

 ner; za neke kornjaše nadporučnik u m. R. pl. Weingärtner. Sto je 

 autor za pravo sam odredio, to se iz teksta ne da razabrati. Uz popis 

 upotrebljene literature nalazi se i popis hrvatskih pećina po literaturi. — 

 U posebnom je dijelu nanizan popis spiljskih životinja, pri čemu su i 

 literarni navodi bez daljega upotrebljeni te čine uopće većinu, osobito što 

 se tiče spiljske faune Dalmacije. /. Hadži. 



August Langhoff er: Prilog poznavanjunaših cvrčak a. Rad 

 Jugoslavenske Akademije znanosti i umjetnosti Matem. prirodosl. razred. 

 Knjiga 193. 1912. Autor iznosi svoja opažanja o našim cvrčcima: Tettigia 

 orni, Tibicina haematodes i Cicada plebeja činjena po Velebitu. Bilježe se 

 stabla na kojima su ovi cvrčci nalaženi. Ima ih više u Primorju nego dalje 

 u kopnu. Tettigia orni kao prva javlja se u Jablancu g. 1912. „po ve- 

 drim toplim danima oko 6-30 h u jutro, a umukne u 7-45 h na večer. Svaka 

 vrsta ima svoj način cvrčanja. Najmanja Tettigia orni daje najdublji i 

 najjači glas „poput kakove škrebetaljke ili brze pile". Srednja po veličini Ti- 

 bicina haematodes cvrči najvišim glasom, a najveća Cicada plebeja stoji 

 po srijedi. „Općenito se drži cvrčanje cvrčaka glasom ljubavi" što doka- 

 zuje opažanje: „nekoji (se. cvrčci) se šeću po granama gore ili dolje, 

 valjada ašikuju mužjaci sa ženkama — opazim, kako jedan cvrčak bukač, 

 dakle mužjak, daje oštriji glas, kada stigne blizu nijeme valjada ženke; 

 bit će to glas ljubavi". /. Hadži. 



K. Babić: Beiträge zur Kenntnis einiger Seesterne. Zool. 

 Anzeiger. Bd. XLI. 1913. Iznose se nova nalazišta nekojih od prije za Ja- 

 dran poznatih morskih zvijezda pored primjedaba o veličinama. Za dva 

 oblika: Astropecten jonstoni i Ophidiaster ophidianus drži autor, da do 

 sada nisu bila iz Jadrana poznata, oba ova oblika nabavio' je od ribara 

 M. Padewieth. J. Hadži. 



K. Babić: Über einige Haleciiden. Zool. Anzeiger. Bd. XLI. 

 1913. Spominju se tri oblika: Halecium pusillum, H. robuslum i Ophiodes 

 caciniformis, samo poslednji je za Jadran nov. Za prvi oblik donosi autor 

 pored ponovnog opisa (po 4. put) trophosome i slike i opis gonangija, 

 koje je prije drugojačije opisao i narisao zamijenivši pored ostaloga očito 

 muške sa ženskim. Ispravlja se u „Prilogu fauni Jadranskoga mora" uči- 

 njena pogrješka, gdje je na Tab. I. si. lb nacrtan gonangij od Halecium 

 robustum označen kao H. ophiodes. Za Halecium robustum opisuju se go- 

 nangiji po prvi put osim ako nije, kako autor drži, Halecium lankesteri 

 (Bourne), što ga opisuje Bedot iz Roscoffa, zaista identičan sa H. ro- 

 bustum Pieper. /• Hadži. 



