168 [26} 



smo i nekoliko primjera, kojima sadašnja eksperimentalna zoo- 

 logija raspolaže. Ovi svi eksperimentalni slučajevi imaju zato 

 veću vrijednost, jer točnošću i preciznošću posmatranja dopu- 

 štaju, da se pojav regulacija izoluje i jasnije vidi, nego u pri- 

 rodi. Nedostatak egzaktnih promatranja smeta osobito selekcionoj 

 teoriji i time ima i sada da se bori, iako mi ne mislimo, da 

 time sam pojav biologijske regulacije nije dovoljno u svojoj 

 egzistenciji opravdan, te da bi ga trebali negirati. 



Ako uporedimo ove 4 vrste regulacije sa svrhovitim svoj- 

 stvima u organizmu, tad vidimo, da formativna regulacija obu- 

 hvaća jedinstvenost organizma i sve svrhovite osobine, koje 

 imaju vezu sa jedinstvenošću morfologijskom; endogena regu- 

 lacija obuhvaća pak pojave, koji se odnose na unutrašnju svr- 

 hovitost, na funkcionalnu, strukturalnu i refleksivnu i jednim 

 dijelom zahvata i u prvu klasu svrhovitih osobina života, koje 

 se odnose naročito na fiziologijsku jedinstvenost organizma. 

 Eksogena regulacija pak svojim djelovanjem obuhvaća vanjsku 

 svrhovitost života; a poslednja vrsta shodnosti ili svrhovitost, 

 koja održaje vrstu, pretvara se u biologijsku regulaciju. 



Kakve veze imaju svrhovitost i regulacija? 



Svrhovitost života, kao i cijelo ideologijsko gledište je 

 statično. Ono kao takvo konstatuje gotove fakte a ne ulazi u 

 postanak osobina. Nemoguće je na osnovu ovog statičnog gle- 

 dišta dospjeti do razumijevanja postanka svrhovitosti i svrho- 

 vitih osobina, dakle do dinamike organskih pojava, a da se 

 autori ne zapletu u vitalistične, antropomorfne faktore, čijim 

 djelovanjem hoće da objasne postanak. Driesch s entelehijom, 

 Reinke sa dominantama, Schneider sa vitalnom energijom, 

 Bechterew sa svojom energijom i sva ostala lista naučnika 

 sa svojim mogućim i nemogućim agensima primjer su zato. 



Kod svih, hotimice ili nehotice, uvlači se u tumačenje svr- 

 hovitih životnih pojava faktor, koji ima subjektivna osjećanja, 

 koju sudi, procjenjuje, čuvstvuje slično čovjeku. 



To stajalište ima svoj uzrok i porijeklo u tome, što teleo- 

 logijsko gledište potiče iz psihične radnje čovječje te zato svr- 

 hovitost, kao što je s psihološkog gledišta i točno, može se 

 potpuno razumjeti jedino s tog stajališta. 



Međutim se pita, da li je to stajalište opravdano ? Vidjeli 

 smo empirične i logične nedostatke teleologijskog stajališta; sad 



