253 



lov lovio (najčešći ostatak je onaj nosoroga (Rhinoceros Mercki). Cijevne 

 kosti većih sisara raskoljene su, očito da se domogne koštane moždine. 

 Što više i same ljudske cijevne kosti su na karakterističan način rasko- 

 ljene, te autor zaključuje, da je krapinski čovjek bio i ljudožder. 



Ni svojom formom (upućujem na savršene reprodukcije fotografskih 

 snimaka kamenih artefakata!) ni sadržinom ne zaostaje ova krasna mono- 

 grafija za djelom istoga autora „Der diluviale Mensch von Krapina", koje 

 ga je diljem svijeta proslavilo. Nama je pak osobito milo, da je to djelo 

 izdala naša „Jugoslavenska akademija". Vrlo je pohvalno, da se je aka- 

 demija pobrinula za to, da ovo djelo, hrvatski pisano, bude i stranim 

 stručnjacima pristupačno dodavanjem latinskih diagnoza i njemačkog za- 

 glavka. /. Hadži. 



Dv. savj. prof. dr. Gorjanović-Kramberger: Fosilni rinocerotidi 

 Hrvatske i Slavonije, s osobitim obzirom na Rhinoceros Mercki iz Kra- 

 pine. Sa 13 tabula. Djela Jugoslavenske akad. znan. i umjet. Knjiga XXII. 

 Zagreb 1913. 



Najveći dio ove bogato ilustrovane monografije zauzimlje opis osta- 

 taka krapinskog nosoroga (Rhinoceros Mercki var. Krapinensis Gorj.-Kramb.), 

 kojih je tolika množina nađena uz ostatke krapinskoga čovjeka. Krapinski 

 nosorog stoji najbliže onom iz Daxlanda (oba pripadaju brahicefalnom 

 tipu) ipak pripadaju, kako je autor pokazao, raznim odlikama. Zanimivo je, 

 da je autor našao, da fragment lubanje mlađahnog individua krapinskoga 

 nosoroga ima karaktere, kojima se inače odlikuju odrasli primjerci jedne 

 druge (starije) fosilne vrste, naime Rhinoceros etruscus, to bi bio „etruscus- 

 stadium" u onotogenezi krapinskoga nosoroga, čime bi bila filogenetska 

 uska veza među obim vrstama dokazana. 



Ostatci fosilnih nosoroga u ostalim krajevima Hrvatske nađeni, pri- 

 padali bi 3 vrstama. Rh. Schleiermacher i Kaup. je najstarija vrsta, poznata 

 jedino po jednom zubu iz Marije Gorice kod Brdovca. Slijedeći po sta- 

 rosti je Rh. etruscus Fale. poznat po komadu donje čeljusti iz Virovitice. 

 Najmlađa je vrsta Rh. antiquitaüs (češće u raznim krajevima Hrvatske 

 nađena). J. Hadži. 



Teyber, A., Beitrag zur Flora Österreichs. Österr. bot. Zeitschr. 

 1913. LXIII., 21-29. 



Kao nove biljke navode se za Dalmaciju: Maithiola bicomis (Sibth. 

 et Sm,) Dl. (ruderalna mjesta kod Makarske), Carlina frigida Boiss. et 

 Heldr. (Biokovo kod Makarske), Centaurea biokovensis Teyb. (Biokovo) i 

 Leontodon graecus Boiss. et Heldr. (Biokovo). 



Nova staništa se spominju za: Eryngium dalinaticum Teyb. (= E. 

 amethystinum X crelicum) (Spljet, Solin), Laserpitium garganicum Ten. 

 (Biokovo) i Carduus ramosissimus Panč. (Biokovo). 



Dr. Aurel Forenbacher. 



Prof. M. Kišpatić: Bauxite des kroatischen Karstes und ihre 

 Entstehung. Neues Jahrbuch für Mineralogie, Geologie und Paläontologie. 

 Beilage-Band. XXXIV. (P. 513—552.). 



