257 



poglavito uz morsku obalu, ali ju nalazimo i oko Kosinja, Prozora, Umca 

 te Brloga. Gornja kreda vezana je po Poljaku gotovo redovno uz pri- 

 morsku stranu. Duž obale od sv. jurja do Stinice razvijene sive i bijele 

 gromače pribraja Poljak po Kochu pr omina-naslagama. Iste obiluju 

 mnoštvom numulita. Diluvij tvori obronačno kršje u Senjskoj dragi, 

 Vlaškoj dragi, Planinkovcu. — Spomena je vrijedna i eruptivna kam podno 

 Vratničkog sedla, o kojoj se mišljenja dra. Kišpatića i dra. Hinterlechnera 

 razilaze. Šuklj'e. 



u. C- IlaBJiOBHi.: Meicyninz 23 Cpönje. I. cvsosoraa nyaceBii. OöanpoM Ha 

 cyB03ejxue Meicymue. CpncKa icp. aKa^eMiya, 1912. c 2 TaCae uje^HOM 30oreorpa*- 

 ckom KapTOM CpGuje. Str. 190. Predleži nam na široj podlozi izrađena 

 studija o suvozemnim puževima, kakovu mi za Hrvatsku i hrvatske kra- 

 jeve nemamo. Opisan je postupak i način sakupljanja materijala, koje se 

 vršilo sistematski, kao što je i nužno (Uvod). Pobilježena je i komenti- 

 rana literatura (I.). U 3. dijelu su „izloženi do sad nađeni oblici" u Srbiji, 

 ali samo takovi, koje „Muzej srpske zemlje" ima, a ne jednostavno na 

 temelju literarnih navoda. Ima tu do 115 vrsta i 13 oblika i formi. Od tih 

 je 13 uopće novih, a 75 za famu Srbije novih — u tom pogledu svakako 

 vrlo lijep rezultat. Najzanimiviji je dio, gdje se raspravlja o zoogeograf- 

 skoj karakteristici kraljevine Srbije. Najvećma je zastupan srednje evropski 

 elemenat (oko polovine čitave faune). Cisto srpskih oblika (endemita) ima 

 23 (morati će se po mišljenju autora još neki oblici ovamo računati). Al- 

 pinskih ima 7. Erdeljsko-banatskih 10. Ima i još nekih oblika iz drugih 

 susjednih oblasti balkanskih. Osobenost Srbije čine Clausilie (sekcije He- 

 rilla, Alopia i Uncinaria). Alopia i Arianta arbustorum (Kopaonik i Stara 

 planina) smatra autor reliktima ranije diluvialne faune, a Carinigera eximia 

 (termofilni oblik) mogla bi biti ostatak tercijarne faune. Rasprostranjenje 

 pojedinih oblika je detaljnije i točnije obrađeno, te konstatovana ovisnost 

 od geoloških osobina Srbije („krečnjačka" i silikatna podloga) te fauni- 

 stičke veze sa susjednim oblastima. 



Autor ispravlja zoogeografsku sliku mekušaca, koju je 1904. publi- 

 cirao Kobelt (tu se Srbija i Bugarska bez daljih detalja spaja u sjeve- 

 robalkansku provinciju) i fiksira svoje nalaze na sopstvenoj zoo- 

 geografskoj karti, koja je radnji priklopljena. Čitav sjevaro-zapadni kraj 

 Srbije pripada „srijemsko-panonskoj" provinciji. Na istoku te provincije 

 nalazi se „banatsko-erdeljska provincija". Čitav istočni rub zauzima „za- 

 padno-balkanska provincija". Centrum i jugo -istok zaprema „prelazna 

 oblast (teren silikatnih stijena)" s malim uloškom „makedonsko-albanske 

 provincije" (oko Vranje uz južnu Moravu). Jugo-zap. dio zaposjednut je 

 „raško-bosanskom prov." Osim toga ubilježeni su kao otoci oblasti diluv. 

 ostataka (Kopaonik i Stara Planina) i oblast tercijarnih ostataka (oko ni- 

 šavsko-palanačkog jezera). 



Na kraju teksta nalazi se kao dodatak u prijevodu prilog Wohlbe- 

 redta geogr. rasprostranjenju raznih oblika roda Helicogena Risso (Po- 

 matia Leach). Na dvije lit. tablice metnuo je autor točne slike novih oblika. 



/. Hadži. 



