Dr. V. Vouk: Fotometrija u biologiji. 1 ) 



Svaki biolog, a napose pak fiziolog mora da dobro poz- 

 naje sve faktore, pod kojima se stanoviti životni pojavi doga- 

 đaju. Jedan od najvažnijih tih faktora jest svakako — svjetlo. 

 Biolog treba dakle da ima spravu, kojom će mjeriti svjetlo, isto 

 kao što mjeri toplinu toplomjerom, a vlagu psihrometrom. Fi- 

 zičari su konstruirali mnogo takvih sprava za mjerenje svjetla 

 t. zv. fotometara, ali skoro sve te sprave su za biologa gotovo 

 neuporabive, pošto u svojoj konstrukciji nisu dosta jednostavne 

 i praktične, a biolog treba spravu, koju svakom prigodom 

 može lagodno sobom nositi, jednostavni i maleni fotometar, da 

 ga pri svakoj zgodi i u polju i u šumi, te svagdje u naravi 

 može lagodno rabiti. 



Wiesner je pri svojim fundamentalnim istraživanjima o 

 odnošaju svjetla prema biljci 1 ) bio u početku studija u neprilici, 

 kako da mjeri jakost danjeg difuznog svjetla, jer nijedna me- 

 toda nije bila praktična, dok nije sam na temelju Bunsen-Ros- 

 coe-ve fotografijske metode konstruirao fotometar, s kojim je 

 mogao provesti spomenuta istraživanja, te koji se za sada kao 

 najpraktičniji u biologiji općeno rabi. 



Bunsen-Rosce-va metoda mjerenja svjetla temelji se 

 nat. zv. fotografijskom reciprocitetnom pravilu, koje 

 glasi : Produkti od jakosti svjetla (i) i vremena osvje- 

 tlenja (t) imadu uvijek isti fotografijski učinak t. j. 



i t = i' t' 

 Da rastumačimo. Uzmimo obični fotografijski papir od klorova 

 srebra i izložimo ga kod svjetla „i" sekunda „t", to će papir na 

 svjetlu stanovitu mjeru pocrniti. Ako isti papir izložimo kod 



*) Po predavanju držanom na mjesečnom sastanku Hrv. prirodo- 

 slovnog društva dne 30. travnja 1913. 



( ) Wiesner J.: Lichtgenuss der Pflanzen. Leipzig 1907. 



* 



