[11] 95 



kojoj razlikujemo u glavnom 1. helvetsko autohtono tlo, 

 2. helvetske pokrove, a onda na ovima 3. lepontinske, 

 pokrove, preko kojih su kao najviši prebačeni istočno-alpinski 

 pokrovi. 



Svaka ta skupina dijeli se u više sekundarnih pokrova, a 

 te su skupine karakterizovane u prvom redu svojim stratigrafij- 

 skim facijesom i svojim tektonskim položajem. 



Istočne Alpe u koliko su do danas prilike poznate, homo- 

 genije su i u svojoj građi manje diferencirane od zapadnih 

 Alpa, a leže na lepontinskim pokrovima zapadnih Alpa. Istočne 

 Alpe dakle ne leže, kako se je to mislilo, uz zapadne Alpe, već 

 na zapadnim Alpama i kad bi se jedanput mogao probušiti tunel 

 kroz istočne Alpe u vrlo velikoj dubini, taj bi prolazio kroz 

 lepontinsko kamenje zapadnih Alpa. Da istočne Alpe zaista leže 

 na zapadnim Alpama i da su one najviši alpinski pokrov, do- 

 kazuju nam to najbolje velika tektonska okna u Tau ern gorju 

 i Semmeringu. U tim dijelovima istočnih Alpa su istočno al- 

 pinski pokrovi u velikoj površini tako denudirani i odstranjeni, 

 da mi kao kroz veliki prozor gledamo iz istočnih Alpa u zapadne 

 Alpe, a taj veliki otvor čine Tauernske Alpe i Semmering, koji 

 se sastoje iz lepontinskih tvorevina, koje su okružene istočno 

 alpinskim sedimentima. 



Što se tiče prostiranja alpinskih pokrova, to se helvetski 

 pokrovi nalaze na skrajnjem zapadnom rubu zapadnih Alpa, pa 

 u Švicarskoj, a k tomu facijesu valja pribrojiti i švicarski Jura. 

 Na njih se vežu lepontinski pokrovi, koji ne slijede u jednom 

 nizu, već su na više mjesta prekinuti, a u glavnom dolaze na 

 površinu u zapadnim Alpama. Istočno-alpinski pokrovi imaju u 

 zapadnim Alpama tek malo raširenje, te oni u bitnosti svojoj 

 pripadaju istočnim Alpama. Vez lepontinskih pokrova s isto- 

 čnim i helvetskim pokrovima vrlo je kompliciran, a na gra- 

 nici istočnih i zapadnih Alpa dolazi do najjačeg izražaja. 



Dok ova 3 spomenuta razvoja nijesu cjelovita, već se tek- 

 tonski isprepliću, to je južni alpinski razvoj, koji je ograničen 

 poglavito na južni rub istočnih Alpa potpuniji, te ne zalazi niti 

 u istočne niti u lepontinske pokrove. 



Već sam spomenuo, da je zaprijeka spoznaji tektonike is- 

 točnih Alpe bila njihova facijelna jednoličnost, a po tome i vrlo 

 teško razlikovanje pojedinih odjela. E. Haug je prvi pokazao, 



