[4] 189 



Za kanalne se zrake providi katoda sitnim šupljinicama, 

 kroz koje ulaze u evakuiranu staklenu posudu čestice, koje su, 

 kako otklon pokazuje, pozitivne. Učinci se njihovi u velike 

 razlikuju od učinaka katodnih zraka. Helium svjetluca djelo- 

 vanjem kanalnih zraka smedje, dok djelovanjem katodnih modro. 

 Bitna je razlika u tome, što je e/m za kanalne zrake posve 

 drugi, nego za katodne i inkonstantan. Vrijednost za e/m izra- 

 čunali su fizičari Rutherford, Des Cudres, Mackenzie i Huff. 

 Inkonstantnost toga omjera pokazuje različiti otkton, jer istomu 

 e/m odgovara isti otklon. Masa tih pozitivnih čestica nije nikada 

 manja od jednoga atoma vodika. Veličina naboja odgovara 

 uvijek mnogokratniku od naboja jednoga elektrona. Tačnije je 

 svojstva kanalnih zraka ispitivao Thomson i konstatirao, da 

 kanalne zrake ijoniziraju plin kroz koji prolaze. Toga radi sa- 

 držaje taj plin slobodne elektrone. Cestice, koje sastavljaju 

 kanalne zrake, pozitivno su nabijene i prema tome mogu privući 

 neke elektrone, te tako biva jedan dio od njih neutralan. Srazom 

 pak mogu ovi potonji izgubiti primljene elektrone i postati opet 

 pozitivni; neki pak privuku još drugih elektrona i postaju 

 negativni. Kako su pak najnovija istraživanja Thomsonova po- 

 kazala, mogu ovi ijoni stvarati nove molekule, koje se razlikuju 

 od onih, koji čine katodu ili plin. Dakako da ti molekuli mogu 

 postojati tek kratko vrijeme. Našlo se, da je množina pozitivne 

 elektricitete, koja je vezana uz ijone nastale kanalnim zrakama, 

 ovisna o plinu, koji se nalazi u cijevi za kanalne zrake. Prema 

 tome ta množina karakteri še dotični elemenat. 

 Svakome pak elementu pripada druga množina. 



To su bile vrlo važne i interesantne konzekvencije ove 

 teorije. Na temelju toga proveo je Thomson analizu elemenata 

 i naišao na otkrića, koja su osobito zamašna po dalji razvoj 

 fizike i kemije. Thomson se poslužio evo ovakovim aparatom 

 (si. 3.). Staklenu stijenu prije upotrebljene cijevi zamijenjuje 

 fotografska ploča. On je pustio da prolaze kanalne zrake kroz 

 magnetsko i elektrostatičko polje tako, da ih jedno otklanja u 

 horizontalnom, a drugo u vertikalnom smjeru. Po veličini se 

 odklona može posve sigurno zaključiti, kakav je kemijski 

 elemenat bio u cijevi. Sve se čestice ne odklanjaju jednako, 

 nego odklon ovisi o njihovoj masi, množini elektricitete 

 i o brzini. Sve se ove tri veličine mogu izračunati, a osobito 



