BÁRÓ ETTINGSHAUSEN KONSTANTIN, 
sziget, Ausztrália és Ujzéland fosszil növényeit ismerteti Y és melyekben 
azon theoriájához, melyet ő a jelenlegi florák fejlődését illetőleg hirdetett, 
fontos bizonyítékokat vélt találni. 
ETTINGSHAUSEN egynebány, Németország ősvilági floráira vonatkozó 
dolgozatai munkálkodásának első éveire esnek és leginkább a német kréta- 
flora van bennök leírva.?? 
Az eddigiekből tapasztalhatjuk, hogy báró ETTINGSHAUSEN majdnem 
fél évszázadra kiterjedő tudományos kutatása folytán az ősvilági növények 
óriási tömegét dolgozta föl és bár mi mai nap tudományos igényeinkkel még 
most sem akarunk megelégedni a phytopalxzontologia terén az eddig szer- 
zett eredménynyel, mely különben kielégítő volt arra, hogy a növényföld- 
rajzot új alapra fektethettük, kielégítő arra, hogy a növényország történe- 
tébe mélyebb betekintést tehetünk; ezenkívül a természetes rendszer 
fölépítéséhez sok becses építőanyagot szolgáltathatott ; végre pedig a geolo- 
giára nézve sok fontos stratigraphiai vezérpontot adott; ebben az elért 
eredményben ETTINGSHAUSEN bátran versenyezhet a babérkoszorúért az e 
században közös téren működő szaktársaival, u. m. BRONGNIART ADOLF, (Göp- 
PERT RÓBERT, UNGER FERENcz, HEER OSZWALD és gróf SAPORTA GASZTON. 
Báró ETTINGSHAUSEN-nak azonban még egyébként is nagy érdeme van 
a phytopaleontologia körül. Tudjuk, hogy a levéllenyomaton a megma- 
radt alak, a szél minősége és különösen az erezet azok a jellegek, a melyek 
segítségével a legtöbb esetben fölismerhetjük azon növény rendszerbeli 
helyét, melynek vegetativ szervezetének ama levél egyik tagját képezte. 
Midőn az 50-es években AUER és WoRkrwG a bécsi cs. kir. államnyomdában 
a természetes önlenyomatot (Naturselbstabdruck) föltalálták, báró ETTINGS- 
HAUSEN azonnal fölismerte annak fontosságát a phytopalgontologiai vizs- 
gálatokra nézve és eltekintve a kevésbbé lényeges fogyatkozásoktól, melyektől 
a lemásolás és sokszorosítás még azon módja sem volt ment, ETTINGSHAUSEN 
ide vonatkozó számos publicatioival lényeges szolgálatot tett a phytopalae- 
ontologiának. Nem hinném, hogy volna, ki számos esetben nem merített 
volna első eligazodást ErrixasHavsEN 1851-től egészen 1896-ig kiadott és 
az alábbi jegyzetben közlött műveiben FFF és a legszigorubb kritikus, SCHENK 
ÁGOSTON sem tagadja meg azoknak hasznavehetőségét. 
Mindenki, ki valaha foglalkozott és még most is foglalkozik az ős- 
világi lények maradványainak tanulmányozásával, sajátságos varázs alatt 
áll, mely arra ösztönöz, hogy a rég mult életének titkaiba beavatkozzunk. 
Mi phytopalgontologusok e tekintetben a természet részéről mostohább 
sorsban részesülünk ; míg az ősvilági állatéletet bőkezűen tárta föl, ehhez 
xX Lásd az irodalmi jegyzéket IV. alatt. 
"x Lásd az irodalmi jegyzéket V. alatt. 
$rk Lásd az irodalmi jegyzékei VI. alatt. 
