4 STAUB MÓRICZ : 
képest a vegetatio képe még jó sok hézagot mutat és végre elmosódott, 
szegényes, kétes nyomokhoz vezet, melyek határt szabnak minden további 
keresésnek, § 
Ez magyarázza azt, hogy még sok theoriában mozgunk és midőn azt 
hiszszük, hogy már biztos talajra lépünk, aggályok állanak elénkbe és annak 
kimondására kényszerítenek, hogy cIgnorabimuss! Majdnem 50 éven át 
foglalkozott ErTixGsHAvusEN theoriáival; napról-napra új meg új adatokat 
szerzett magának és mégis még élete végén sem büszkélkedhetett azzal, 
hogy theoriái ellenvetés nélkül maradtak volna. 
Már 1858-ban hirdeti ETTINGSHAVSEN azt," hogy Európa eoc:en florájá- 
ban ausztráliai elemek is előfordulnak és e tekintetben UNGER-rel egyet- 
értésben volt; csak az hozta a két tudóst egymással polemiába, hogy mind- 
egyik maga magának tulajdonította a, fölfedezés prioritását. 
Európa harmadkori florájában s ezt ETTINGSHAUSEN kétségen kívülinek 
tartja, előfordultak Lepltomeria, Casuarina, Dryandra, Banksia, Eucalyp- 
lus és más ausztráliai génusok; de mindamellett, hogy e nézete mellett 
újabb meg újabb bizonyítékokat szédett össze, két jeles kortársát, DE SAPORTA-t 
és SCHENK-et egészen a jelen évtizedig nem tudta theoriájának helyességé- 
ről meggyőzni. Utoljára és pedig egész hévvel 1890-ben nyilatkozott, midőn 
szemére vetette ellenfeleinek azt, hogy nem ismerik eléggé jól a szóban levő 
maradványokat. Minden esetre kényes a kérdés, midőn DE SAPORTA a tiroli 
Háriug eocsen rétegeiből kikerült és ErrixGsHausEN által Leptome riák-nauk 
határozott maradványokat pálmák virágzatának magyarázza ; kétes támasza 
a theoriának még az is, midőn ETTINGSHAUSEN azt mondja a jelenleg élő 
Banksia leveleiről, hogy állományuk böőrnemű és hogy hegyükön lemet- 
szetten tompák ; a legtöbb fosszil Banksia-levél, még az Ausztráliában talál- 
tak is, hegyezettek és csak ritkán találni tompavégűeket; ezeket ő ugyan 
progressiv alakoknak mondja, melyek az ősvilágban előfordulhattak éppen 
úgy, a mint a recens florában a fosszil alakokra való visszaesést lehet 
tapasztalni. Bár nem ísmerek okot, mely kizárná azt, hogy a harmadkori 
Európa florájában ausztráliai elemek is előfordultak, a bizonyítékok mégis 
még mai nap is eldöntetlenül hagyják e kérdést. 
Mindenki, ki valaha valamely localitás harmadkori florájával foglal- 
kozott, tudja azt, hogy annak elemei ma a legkülöntözőbb éghajlati terüle- 
tekre vonultak meg és ETTINGSHAUSEN ezt korán tapasztalván, egy sajátságos 
növénygeographiai elvet alkotott magának, melyhez élte végéig ragaszkodott, 
de ellentétbe is állott azzal, a mit a többség ma valónak tekint. Bár nem 
tagadja. hogy a növényvándorlásnak nagy befolyása van a florák fejlődésére, 
még sem hiszi, hogy a növényfajok mostani elterjedését egyes egyedül a 
vándorlás alapján lehetne kimagyarázni. 
$ Lásd az irodalmi jegyzéket VII. alatt. 
