6 STAUB MÓRICZ 
igen sokat, ha nem a legtöbbet a palxontologiától várhatjuk. Eleinte azt 
vélte bebizonyíthatni, hogy a szelíd gesztenyefa törzsalakja a harmadkori 
Castanea, atavia Lupw. és hogy az átmeneti alakok ismeretesek ; ezután azt 
fejtegeti, hogy a harmadkori Pinus Paleostrobus-ból a fenyők két sora 
indult ki, melyek egyike a P. sylvestris-hez, illetőleg a P. pumilio-hoz; a 
másik pedig a P. (embra-hoz vezet. Eljárását a phylogenetikus sorok föl- 
állításával erősen védi a skeptikus HEER OswaLDp ellenében. KRASAN F. 
közreműködésével folytatott beható tanulmányok és gazdag anyag alapján 
figyelmeztet azon érdekes jelenségre, mely szerint, ha rendkívüli tényezők, 
u. m. fagy vagy a rovarok bántalmai a fa fejlődésének rendes menetét 
zavarják, olyan levelek is fejlődnek a bántalmat szenvedett ágon, melyek 
többé-kevésbbé föltünően hasonlók az öősvilági alakokhoz vagy szem- 
beötlőleg közelednek az idegen floraterületek recens fajaihoz, ugyanis 
azon fajokhoz, melyeket mi az ősvilágiakhoz analog fajoknak tekintünk. 
Ezt különösen az erdei bükkön (fFagus silvatica L.) és Juercus fajokon 
akarják bebizonyítani és nézetük az, hogy ha ezen zavaró behatások ismét- 
lődnek, akkor évek multával az atavistikus alakok képződésre való képes- 
ség a növénynek annyira tulajdonává lesz, hogy csak gyönge lökés is ele- 
gendő arra, ama képességet működésbe hozni. Úgy látszik, hogy a természet 
maga fektette az egyedbe az alakok sokféleségének csiráját, de egészen 
másnemű erők végzik és szabályozzák a lehetséges typusok kiválasztását. 
Az egyed nem örökíthette át a különböző alakbeli elemeket; erre csak 
a nemzedékek növekedő száma képesítette. Ennek folytán azonban ama 
képesség megszünése is föltehető, melynek legközelebbi következménye az 
életszívósság apadása, minek folytán a faj elért állapotját többé csak létezé- 
sére kedvező helyeken őrizheti meg. Az alakbeli elemeket valami eredeti- 
nek kell tekinteni, mi okból a fiatalabb, erősebb elem a megelőző gyöngéb- 
bet kiszoríthatja vagy szövetkezik vele és létrehozza a válfajt (Variation). 
Igy az ascendensek és a descendensek, az ősök és származékaik utját kö- 
vetvén, az egyedek egykori csoportjához, az ősegyedhez jutunk el és az 
egy és ugyanazon ascendens és descendens sorban álló egyedekről azt állít- 
hatjuk, hogy egymással közvetlen, a többiek, nem ama sorban állók pedig 
közvetített genealogiai összefüggésben állanak." 
Nagy érdeklődéssel olvassuk e fejtegetéseket, melyek minden tekin- 
tetben figyelmünkre méltók ; de ha az adatokat vizsgáljuk, melyeken azok 
fölépültek, akkor sajnálattal kell megmondanunk, hogy nem osztozkodha- 
tunk föltétlenül azon meggyőződésben, melylyel ETTINGSHAUSEN nézeteihez 
ragaszkodik. Akár milyen fogyatékos volt az anyag, mely kezébe került, ő 
minden darabnak adott specificus meghatározást, melynek helyességét első 
sorban ő tartotta megdönthetetlennek. Különben ezen ellenvetést többé- 
x Lásd az irodalmi jegyzéket IX. alatt. 
