14 SCHMIDT SÁNDOR : 
sével ő hozta ki a bányából, a mely nemes és igazi bányászra valló, áldo- 
zatkész tevékenységeért a Ferencz József-rend lovagkeresztjét kapta. Az 
1900. évi párisi nemzetközi kiállitás XI. csoport cSzénbányászat és Kok- 
szolásv czimű alcsoportjának előadói tisztével őt megbízták. 
Ha irodalmilag nem is igen működött, de a gyakorlati téren oly sokat 
alkotott, hogy veszteségét azok a körök, melyekben működött, igen sokáig 
fogják fájlalni és érezni. 
A fáradhatatlan munkás élet után SYG TATA békében porai, emléke 
pi dlálai áldott! 
A BUDAPESTI EGYETEM ÁSVÁNYTANI MUZEUMÁNAK EUKLAS 
KRISTÁLYA, 
Hátrahagyott közlemény dr. SzaBó Józser-től. 
Közrebocsátja 
Dr. SCHMIDT SÁNDOR. 
Egy egész korszakot képviselt egymagában az elhunyt tudós férfiú, AZ 
ernyedetlen szorgalom, a lankadatlan munkásság sorozatát ! Keleties haj- 
landóságú nemzetünk fiaiban már ez egymagában véve nem csekély jelentő- 
ségű dolog, hatása pedig annál inkább nagyobb volt. A kiváló mester példája 
vonzotta a fiatalabb nemzedéket is és szépen föllendülő szakirodalmunk 
élénken tanuskodik dr. SzaBó Józsrr példájáról. 
A tudomány szolgálatán kívül a vezetésére bizott tudomány-egyetemi 
ásványtani intézet fejlesztése volt főgondjainak egyike. Mint az anya egyet- 
len gyermekét, oly igazi szeretettel és gonddal törődött vele mindig. A régi 
központi egyetemi épületbeli gyüjteményből igazi museum vált az új palo- 
tában és a boldogult tanár legnagyobb örömei közé tartozott, ha a kincse- 
ket szaporíthatta. És valóban, a legjobban is volt ez így. Az a központosítás, 
mindent kizárólag egy helyre hordás az idők folyamában sehol sem bizo- 
nyult be jónak, a nemzeti museumok mellett mindenütt keletkeztek más 
gyűjtemények is. Egyik kiegészíti a másikat, megvan mindeniknek a maga 
jól elhatárolt köre, a mely nem engedi meg ugyan, hogy az egyik a másik 
rovására gyarapodjék, de megkivánja egyúttal azt is, hogy gondozzunk, fej- 
leszszünk mindkét helyen, mindenütt a maga módja szerint. 
Hogy mit tett dr. SzaBó Józser a tudomány-egyetemi ásványtani gyüj- 
teményért, arról nem 18 szükséges szólanom. A ki meglátogatta ez intézetet, 
csakhamar tapasztalta, hogy minden szép szónál többet ér a tett. Most is, 
már fájdalom három évvel a nagy veszteség után, mintegy a sírból is fel- 
nyúlik az ő munkás keze és irodalmi hagyatékában beszámol egy ritkaságról, 
melyet ez intézetnek szintén ő szerzett meg. 
