EUKLAS. 1 Éz) 
Az alábbi közlemény szóról-szóra a megboldogult munkája, csak az 
utolsó rész az, a melyet az ő szives fölkérésére még annak idején én dol- 
goztam ki. E dolgozatot ő egy szines tábla melléklettel óhajtotta közre adni 
a magyar tudományos akadémiában, de a közlemény eléggé érdekes és 
részletes a rajz nélkül is. 
KKX 
cAz egyetemi ásványtani muzeum újabban egy olyan ásvány birto- 
kába jutott, mely noha már több mint 100 esztendeje hogy ismeretes, azon 
tulajdonságát hűn megőrizte, hogy nagyon ritka és szépsége még érdekes 
kristályai által nemcsak a szakember, de a drágakő-árusok figyelmét is 
magára vonta, kik szerint az a smaragdhoz közel áll. 
1785-ben DomBeY hozta az euklast Európába Peruból visszatértében 
és azt mint ásványfajt még HAaüY állította fel, de lelőhelyének Peru nem 
bizonyult be, hanem Brazilia, nevezetesen Villa Rica közelében Capáo do 
Lano és Boa Vista, hol ennek a századnak első felében elég sokat találtak 
egy chloritos-pala üregeiben. Midőn azonban azt mondom elég sok, akkor 
az ezen ásvány ritkaságának arányában értendő. Tudtommal a leggazdagab- 
ban van ellátva braziliai euklasszal a bécsi udvari ásványmuzeum, hol 23 
szép kristály van, utána jön a londoni 21 kristálylyal. A század közepén 
túl már gyérebben kerül ki Braziliából euklas. 1858-ban több kristályt 
találtak Oroszországban az Ural déli részén a Sanarka folyó mentén lévő 
aranymosásokban; de azon idő óta is csak vagy 9-re teszik a számát az 
urali euklas-kristályoknak. Minthogy egy irányban könnyen hasad, 
Sanarka homokjában ilyen hasadási lemezek többször előfordulnak s az 
ásványgyüjteményekben gyakran kénytelenek ilyen töredékkel is beérni, 
mert a kristályok a ritkaságuk mellett felette drágák is, úgy hogy azok szer- 
zése nem mindennapi dolognak tekintetik. 
Ha még hozzá teszem, hogy nehány év előtt BEckE bécsi mineralog 
Tirolban a Grosz-Glockner tájáról kerülhetett csillámpalán, periklin guarcz 
stb. társaságában parányi euklasz-kristályokat fedezett fel, az eddig ismert 
lelőhelyek számát kimerítettem. 
Az 1886 nyarán egy ismert mineralog SIRMascHKo államtanácsos 
Petersburgból volt Budapesten s az hozta ezen példányt, melyet én az 
általa kivánt meteoritekért csere fejében kötöttem ki. Becsár gyanánt ő 
1000 forintot mondott. 
Lelőhely hozzá irva nem volt, mert ő azt Londonban egy drágakő- 
árusnál vette, ki azt köszörültetni akarta, hogy mint drágakövet értékesítse. 
SIEMASCHKO úr egész határozottsággal állította, hogy szibériai, mert az általa 
jól ismert szibériai kristályokhoz igen hasonlit; ellenben mások, a kiknek 
utjában Németországon keresztül mutatta, véleményökben meg voltak 
oszolva, mert ki uralinak, ki braziliainak tartotta. 
Már ezen körülmény, de még inkább dr. ARzguwi aacheni tanár abbeli 
