98 TREITZ PÉTER: SZÉKES TERÜLETEK MAGYARORSZÁGON. 
2. A lösz. A diluvium végén az egész Alföld, homokterületek közé 
eső része, löszszel volt borítva. Ebbe vájták a folyók medrüket. Eredeti 
lösz csak egyes szigetenként maradt meg. Ezen széksókivirágzást, elszé- 
kesedést nem találunk. A hol azonban ezt az eredeti takarót elmosta, s 
saját iszapjával keverve rakta le újra, az a terület mind nagyon székes. 
5. Agyagterület. A Nagy Alföld agyagterületét két csoportba oszt- 
hatjuk : 1. Azon területekre, a melyek belföldi vízerek, ma kiszáradt folyam- 
ágak mellékén terülnek el és 2. a mai folyók mentén húzódó alluviális 
területekre. Az elsők még a történelmi időben is nagy összefüggő mocsarak 
voltak. Kiszáradásután a mocsarak talaja, hogyha azoknak lefolyásuk nincsen, 
kivétel nélkül elszékesedik. A Tisza Tokaj alatt egy ágat bocsátott délkeletre, 
ez a mai folyásával párhuzamosan délnek folyt, s beleömlött a Körösbe. 
Ennek maradványa a Hortobágy. A Körösök óriási területet mocsarasítot- 
tak el vizőkkel, s valószinűleg nem a mai ágon torkoltak a Tiszába, hanem 
attól sokkal délebbre, valahol Szeged táján egyesültek vele. Söt a Szárazér 
vizet. A Maros Arad alatt három ágra szakadt. Egyik északnak folyva a 
Szárazérrel egyesült, a másik egyenesen nyugatra a legrövidebb utón 
haladt a Tiszáig, a harmadik délnek fordult s valahol Ada fölött torkolt a 
Tiszába ; ennek maradványa a mai Aranka. A Béga és a Temes, hol egye- 
sülve, hol szétválva óriási területet mocsarasítottak el. A Duna Pest alatt 
szinten két ágra szakadt. Az egyik ág nyugatra folyt s a futóhomok terü- 
let szélén haladva Bajánál jutott a mai főfolyásba. A közbeneső területet 
elmocsarasította. Baja alatt újra ágakra oszlott: egy ága nyugatnak haladva 
a telecskai fönsik alatt elterülő mocsarakat látta el vízzel, a másik ág a 
második mederben maradt. Mindezen területek idővel feltöltődtek, lefolyá- 
suk csökkent; részint a szabályozás, részint természeti okok következtében 
új vizet nem kapva kiszáradtak, elszékesedtek. Ezen belföldi vízerek men- 
tén találjuk a Nagy Alföld vakszék területeit. 
A mai folyók mentén elterjedő új alluviumok sokkal kevesebb ideig 
vannak szárazon, légköri behatásoknak kitéve, semhogy a bennük felhal- 
mozódott humus oxydálódása után annyi szóda képződhetett volna, mint a 
régi belföldi vízerek mentén. Azonkivül a mint a vizet tőlük a szabályozáskor 
elzárták, lecsapoltattak, rögtön eke alá kerültek. Ez által a képződő széksó 
nagy része a talajból kilúgoztatott, s a levezető csatornákon át a folyókba 
jutott. A Tisza, Kraszna, Szamos, Kőrös, Temes és Béga hordaléka a sík- 
ságon agyagos. Ezen folyók lerakodása, iszapja, ha rajta vizi növényzet élt, 
egy bizonyos ideig az úgynevezett szurokföldet, réti földet adja, azaz egy 
nagyon agyagos földet, a melyben szénsavas mész nincs; kiszáradva kő- 
kemény, vizesen pépszerű. Alkalicitása 0,05—0,19/9. Alkalmas időjárásnál 
ez a talajfajta nagy terméseket ad. Ilyen természetű talajt majdnem min- 
den völgyben, a hegységben is találunk. Ha ez a talajfajta oly körülmények 
