134 FRAAS EBERHARDT: 
háromszög alakját. Hossza, az alapján mérve, 9 cm, mig a magassága 
(a test szélétől mérve) épen 7 cm. A hátuszó megett, a hol a stuttgarti 
példányon ama nevezetes bőrlebenyők (karélyok) vehetők észre, a körvona- 
lak nem igen élesek; szétrongyolódottnak és széttépettnek látszanak. 
Jóformán azt a benyomást ébreszti bennünk, mintha ezen nem lettek volna 
bőrlebenyők kifejlődve, hasonlóképen a mint a brüsszeli példányon sem 
voltak láthatók, ámbár ezen a húsrészek, a háti uszó és a farkúszó között 
különös szépen megtartva mutatkoztak. 
Igen szépen megmaradt a farkuszó is; s rajta oly arányok mutatkoz- 
nak, melyek az összes előbbi észlelésekkel megegyeznek. Töve a gerincz- 
oszlopnak ama sajátságos megbicsaklásától (Knickung) indul ki s 11,5 ecm- 
nyire emelkedik a csigolyák fölé, míg a két karély csúcsának köze 18,5 cm, 
megjegyezvén, hogy a gerinczoszlop farki része az alsó karélyban folytatódik. 
Az állat hasi oldalán szembe ötlik a törzs hátulsó részén a bőr- és a 
hűstömegek hatalmas kifejlődése, melyekből a hátulsó uszópár kurta karé- 
lyai alig tudnak előbukkanni. Ezek ugyanis, mint a többi példányokon is 
megfigyelhető, igen kurták, de aránytalanul szélesek voltak. 
Szerfelett tisztán előtünik s szinte kidomborodik a baloldali mellső 
úszó is, melynek hossza 8 em, szélessége pedig 4,5 em. A hús- és bőr- 
tömeg ezen 18, mint a többi megfigyelt példányokon, a csontrészeken hátra- 
felé húzódva halmozódott össze. Magán a koponyán nem mutatkoznak lágy 
részek maradványai. 
Ha ezek után összefoglaljuk azt a képet, mely az egykori élő ichthyo- 
saurust visszatükrözteti, azt találjuk, hogy átalában véve ugyan megegye- 
zik azzal a képpel, a melyet én már megelőzőleg vázoltam róla, de az új 
példány az eddig megismert körvonalakat némileg mégis kiegészíti, külö- 
nösen a háti uszóra s a mögötte eső testrészekre nézve. Azokat a bőrlebe- 
nyőket ugyanis, a melyeket én a háti uszó és a farkuszó között föltettem, 
vagy egészen el kell ejtenünk, vagy pedig csak igen gyöngén kifejlődöttek- 
nek kell elképzelnünk. 
Mindenesetre a legérdekesebb jelenség az iehthyosaurusok szervezeté- 
ben az a hatalmas fejlettségű farkúszó (kormányúszó), mely e lényeknek 
egészen sajátságos természetét és szárazföldi reptiliumokból való kifejlő- 
dését jellemzi." Eredetére nézve ez csupán afféle háti taréjból keletkezhetett, 
a minővel számos élő reptilium és amphibium máig is fel van ruházva ; 
ellentétben a heterocerc (felemás alakú) farkuszójú halaknak e testrészével, 
a melyben nagyobbrészt az analis úszó, t. i. a hasi karély hátsó részlete is 
részt veszen. 
k V. ö. L. DoLro: Sur Vorigine de la nageoire caudale des Ichthyosaures. — 
Bull. de la soc. Belge de Géologie, de Paléontologie et d"Hydrologie (Bruxelles) T. 
VI. 1892. 
