SPITZBERGA MESOZOI FLORÁJA, 161 
is, mely Taxites gramineus HEER-hoz hasonlít. Ez utóbbi különösen Spitz- 
bergán és Szibériában találtatott és a jelenleg Chinában és Japánban élő 
Cephalotaxus Fontanei leveleinek nagyságát mutatja. Érdekes továbbá az, hogy a 
Feildenia-genusból is vannak maradványok, mely genus eddig csak a sarkvidékről 
ismeretes (Cap Staratschin, továbbá a Grinnelföld Viscovery öblének harmadkori, 
végre Spitzberga felső jurakorbeli rétegeiben). E levelek az élő Podocarpus-genus- 
nak Nagcia nevü subgenusa leveleire emlékeztetnek. Az egész gyüjtemény leg- 
szebb példányai egy Ginkgo kis levelei. NarHogsr elnevezte (Ginkgo polaris- 
nak és azt hiszi, hogy G. flabellata HxExR-val rokon. Szabásukban különösen 
G. digitata L. er H. leveleivel mutatnak bizonyos hasonlatosságot, nevezetesen 
azon levelekkel, melyek Anglia és Spitzberga barna jurakorbeli rétegeiben talál- 
tattak, de a Cap Flora ginkgojának levelei tetemesen kisebbek. Még egyéb a 
Ginkgo családhoz tartozó maradványok fordulhatnak elő NawsEws gyüjteményé- 
ben; így a Czekanowskia-genus leveleinek töredékei; a levelek keskenyek és 
fenyőtükhez hasonlók. 
A harasztokból igen gyér maradványok voltak. Egyik sem engedte meg a faji 
meghatározást, hanem a következő typusokhoz tartozhatnak, ú. m. Cladophlebis, 
Thyrsopteris, Onyehiopsis Asplenium (petruschinense). 
E flora összeségében a spitzbergai felső juraflora jellegét mutatja, noha a 
fajok valamivel különbözők. Nem igen kedvező éghajlatra vallanak, de kétség 
nélkül a jelenkorinál kedvezőbbre. A lerakodások kétségen kivül tűlevelő erdő 
szomszédságában mentek végbe és a flora inkább a felső (fehér) mintsem a 
középső (barna) jurához tartozhatott, de rendkivül érdekessé teszi ez, mert bizo- 
nyítja, hogy a juraflora jóval magasabbra terjedt el, mintsemhogy ezt eddig 
gondoltuk. Ha most még tekintetbe vesszük azt, hogy Harrz X 1896-ban a kelet- 
grönlandi Car SrewaRr-ról, kb. az északi szélesség 707 30" alatt egy olyan jura- 
florát írt le, mely nagylevelű Cladophlebis-fajaival, eycadales-eivel stb. meglehetős 
erős ellentétben áll Spitzberga felső és középső floráival, akkor önkénytelenül 
fölmerül azon kérdés : vajjon nem mutat-e ez éghajlati különbségekre, vagy csak 
az eddig gyüjtött anyag szegény, elégtelen voltából eredő véletlenségnek tulaj- 
donitandó-e? Csak gazdagabb és tökéletesebb anyag tisztázhatja ama kétes fajok 
igazi voltát is, melyeket NarHogsr a spitzbergai flórából említ és a melyekre 
figyelmeztet, ugyanis a Drepanolepis-fajok, a Stenorrhachis ? clavata, Schízole- 
pus? retroflexa, Lycopodites Sewardi és a rhizomopteridák. 
Dr. Sravg M. 
k HaRrz N.: Planteforsteninger fra Cap Stewart i Östgrönland, med e histo- 
risk oversigt. — Kjöbenhavn, Meddel. om Grönland. 1896. gr. 8 33 pag. u. 14 t. 
Földtani Közlöny. XXVIII. köt. 1898. 11 
