A NEMZETKÖZI GEOLÓGIAI CONGRESSUS X. ÜLÉSSZAKA MEXICOBAN. 21 



ket és érdekes földtani alakulást megismertetni, melyekkel e kirándu- 

 lásokon ismerkedtünk meg. Arra kell tehát szoritkoznom, hogy vázlatosan 

 elörebocsájtva az ország geográfiai alakulásáról nyert általános benyomá- 

 sokat, a geológiai jelenségek közül azokat említsem fel, melyek reám 

 nagyobb hatással voltak és a magyarországi visznyokkal való össze- 

 hasonlitásra szolgáltak. 



Mexicó területének fővonása a fensík, mely délfelé kicsúcsosodva 

 és fokozatosan emelkedve, az egész országnak mintegy gerinczét formálja. 

 Az ellentét megkapó, ha az utas, úgy mint én, az Egyesült-Államok 

 felől jőve, Texas forró termékeny síkságaiból rövid éjszakai utazás 

 után, virradáskor már egy kopár széles síkföldre jut, melyen csak gyér 

 mesquite-bokrok, cactusok és yuccák teremnek. De az üdítő friss levegő 

 bizonyítja, hogy a Eio grandé del Norte határfolyó színvonala fölé jó 

 magasra emelkedtünk. A síkságot köröskörül változatos alakú hegylán- 

 czok határolják: ezeken csüng az utazó szeme, ezeket kívánja elérni, 

 szebb tájkép reményében. De alighogy odaér a vonat a hegykoszorú 

 pereméhez, észrevehetetlen emelkedéssel, holmi jelentéktelen völgyszoro- 

 son át, a következő magasabb platóra jut; a hegylánczok jobbról-balról 

 szétfutnak és végtelennek látszó síkeág terül el ismét a vasútvonal men- 

 tén, így következnek a fensíkok egymás fölött, mindig két határhegy- 

 láncztól bekerítve, néha keresztben futó hegygerinczektöl vagy elszigetelt 

 hegycsoportoktól megszakítva, csekély folyóvizektől átszelve, vagy egy- 

 általában át nem szelve. 



A nagy plató jókora részének alig van lefolyása: itt a folyóvizek 

 gyérek és időszakosak, a patakokat pedig kisebb-nagyobb sós-tavak fogják 

 fel. Ott pedig, hol a folyóvizek elég hatalmasak arra, hogy a szegélyhegy- 

 ségen keresztül a tenger felé keressenek utat, az áttörés rendesen me- 

 redek falu mély szakadék (barranca). Ilyen vidékeken a fensík kopársága 

 is eltűnik, mert az állandó folyók vizét gondosan felfogva, öntözésre 

 használják s így gyapot- és magay-(aloé) ültetvények, bőtermésü tengeri 

 és árpaföldek meg zöld kaszálók és legelők borítják a talajt. 



Ilyen tájképek sorozata között halad a délfelé robogó vonat egész 

 a fővárosig, mely maga is egy széles síkság közepén, 2200 m. tenger- 

 feletti magasságban tűnik elő, a legszebb és legváltozatosabb hegysé- 

 gektől környezve, melyek fölött a Popocatepetl fehér gúlája uralkodik. 



Ez a geográfiai alakulás semmiképpen sem függ össze a geológiai 

 alkattal ; mert azokat a jellemző síkságokat, a mély barrankákat, a ke- 

 resztül vonuló begylánczokat, sőt még az elszigetelt hegycsoportokat is, 

 éppen úgy megtaláljuk északi Mexicóban, hol másodkori mészhegységek 

 uralkodnak, mint a középső és a déli részekben, hol csaknem kizárólag har- 

 mad- és újkori vulkanikus képződmények vannak. Emitt a síkföldek altala- 

 jában vulkáni tufák, amott mészkőtörmelék, agyag és homok észlelhetők. 



