A JÁNOSITRÓL. 129 



Mint látható, a különféle elemzések között oly nagy az eltérés, 

 hogy azokból képletre következtetni biztosan nem lehet, úgy, hogy 

 Dana is a «perhaps», Zirkel a «wahr8cbeinlich») szót teszi a közölt 

 SFe^^Og.SSOg+lSTí^O képlet elébe. A Copiapitnál a SO^ tartalom 

 38—43-208%, a Fe.,0^ 24-24— 30-36%, a HJJ pedig 21-39—32-29% 

 közt ingadozik, a Coquimbitokban az SO^ mennyisége 37-63 — 43*57%, 

 a FeMs-é 9-5— 28*10%, a K^O-é 28-67—38-15% között áll. Maguk az 

 analytikusok is más és más képletet vezetnek le. így a Copiapit KosEnél, 

 6 utána másoknál ^Fe^.^0^ oS0^-^\8H^0, EAMMELSBERonél ^^Fe^^O^ 

 ^S0^+11H,0, LisTnél 2 Fe.,0^, bSO.„ e>H.,0, MACKiNTosHnál d^Fe^h^. 

 bSO^+lSR^ +22 {FeSO,. K,0) +5 {Na.^SO]. Hfi) stb. E mellett teljesen 

 önkényüleg számítják át az A/^Og-at Fe.^0.yéi, holott kérdés, egyszerű 

 helyettesítés forog-e szóban. A kénsav egyrészét a MgO-al keserüsó 

 alakjában vonják le, pedig különféle víztartalmú magnesiumszulfát isme- 

 retes. Hasonlóképen a CaO-t, ZnO-t, l\\^0-t és Na^O-t kénsavas, 

 kristályvíztartalmú sók részeinek tekintik, a mi a kénsavnak és víznek 

 a vashoz való viszonyában tetemes eltéréseket okozhat.' 



Ily módon természetes, hogy a Copiapitra felvett ''2Fe^0^.bS0^-{-lSH^^0 

 képletet legfeljebb lehetségesnek, de nem bizonyosnak tartjuk. 



Szó fér végül Böckh és Emszt ama nézetéhez is, hogy idővel a 

 Jánosit alkotta gumókban chemiai változás áll be, s anyaguk bázikus 

 Copiapittá alakúi át. Elsősorban is különös volna, hogy a bomlékony 

 Jánosit csak most változnék meg, majdnem szemlátomást, a labora- 

 tóriumi levegő nedvessége folytán, holott erre a bánya nyirkos lég- 

 körében kedvezőbb viszonyok közt jóval több ideje is lett volna. De az 

 esetben is, ha ez a folyamat tényleg megtörténik, a szabaddá váló 16'6% 

 kénsavnak az anyagban kell maradnia, mert el nem párolog, chemiai 

 lekötödésre pedig alkalma nincs. Miként lehetséges tehát, hogy a későbbi 

 elemzések bázikus sót eredményeztek? Egyébként is az egész átalakulás 

 egy elemzésre van alapítva, a mi a fokozatos átváltozás bizonyítására 

 alig lehet elégséges. 



Az elmondottakból eléggé kiviláglik, hogy a Jánosit esetében a 

 vegyi elemzés nieimyilenes eredményeinek vagy akár a Copiapit elméleti 

 képletének, keverékről lévén szó döntő fontosságot egyáltalán nem 

 szabad tulajdoiiítanunk. 



-K 



■1 A vízmennyiség különbözőségére Böckh és Emszt is utalnak utolsó közle- 

 ményükben, de téves adatokat sorolnak fel. Azt állítják, hogy Schaller \4;H^0-t, 

 Mauzelius "ál/ZoO-t ad. Elkerülte azonban figyelmüket, hogy Schaller a képletet 

 a tetrahydroxyl- kénsavra vonatkoztatja, s 4:H.^0-t külön, tehát összesen ISlL^O-t ír. 

 MAOZELiusnál pedig 1 mol. MgSO^ is szerepel, a melyhez a víz egyrésze tartozik. 



9* 



