TÁRSULATI ÜGYEK. 153 



Keenner professor véleményének súlyát, de azt bizonyítékul el nem fogadja. Külö- 

 nösnek tartja LiNCKet azzal vádolni, liogy 8 — 9 fokos mérési hibákat követett el, 

 a mikor bizonyítani nem tudják. A meddig Linck adatai nincsenek minden két- 

 séget kizárólag megcáfolva, addig a Jánosit adatait nem lehet a Linck Copiapitjára 

 visszavezetni. Toborffy több dologra nem terjeszkedett ki, így az eltérő hasadásra 

 sem. Szerette volna, hogy Toborffy, ha már beleszól ebbe a vitás kérdésbe, a vita 

 előrehaladott állapotát tekintve, alaposabban tisztázza a kérdést ós pedig nemcsak 

 a méréseket illetőleg, hanem más tekintetben is, mert itt még egy másik szulfát- 

 ról is van szó. Nevezetesen Krenner professor még 16 évvel ezelőtt, 1891-ben, két 

 új ásványt mutatott be az akadémiában, a melyeket rhom b oklasuak és szomol- 

 nokitnak nevezett el. Különös, hogy az Akadémiai Értesítőben megjelent rövid, 

 tízsoros közleményen kívül azóta a két ásványról nena hallottunk semmit. Sem 

 részletes leírás nem jelent meg, sem pedig valami esetleges visszavonó nyilatkozat. 



A rhomboklasról az van mondva, hegy rombos, hogy kitűnően hasad a 

 básis szerint, lemezkéi víztiszták, vasszulfát 9 molekula vízzel. Felszólaló ezt az 

 ásványt nem tudta Szomolnokon megtalálni s az, a mi róla közölve van, esetleg 

 az előzőkben említett ásvánj-okra is ráillik. Ezt a dolgot is tisztázni kell a Jánosit 

 és Copiapit kérdésével kapcsolatban. Dr. Toborfey könnyebben megtehette volna, 

 mint a felszólaló, mert rendelkezésére állt volna a főnöke anyaga. 



Felszólalóra nézve legfeljebb lígy alakulhat a dolog, hogy tényleg beigazoló- 

 dik az, hogy Linck adatai tévesek. Ez esetben ő nem azonosíthatta az ő adatait, 

 melyeket a Jánositon nyert, a Copiapitról elfogadott adatokkal. ToBORFFvnak a 

 Jánosit bomlékonyságáról mondottakkal szemben, hogy t. i., ha tényleg könnyen 

 bomlik, már a bánya nyirkos levegőjében kellett volna átalakulnia, megemlíti, 

 hogy e gálicok éppen a bányában épek s csak a gyűjteményben mállanak el. 

 Egyébként a kémiai részszel nem foglalkozik, arra majd dr. Emszt felel. 



Végül köszöni dr. ToBORFFYnak, hogy WEiNSCHENKkel szemben ilyen fényes 

 elégtételt adott neki. 



Toborffy kijelenti, hogy Weinschenk bírálatába egyáltalán nem óhajt bocsát- 

 kozni, mert — a mint előzőleg is hangsúlyozta — elegendőnek tartja az össze- 

 hasonlítás számára Bertrand, Des Cloizeaux, Böckh és saját adatait. Böckh Hugó- 

 nak azt a nézetét, hogy a vizsgálatnak ki kellett volna terjednie a Krenner által 

 régebben leírt szulfátokra, nem fogadhatja el, mert azok egyáltalán nincsenek 

 befolyással a Jánosit-vita eredményére. A hasadásra nézve elégséges, hogy a fő- 

 hasadást vegyük tekintetbe, a mely a legjellemzőbb. Böckh szerint minden mine- 

 ralogus ismeri a hasadási tulajdonságok fontosságát. Ez igaz ; csakhogy viszont 

 minden mineralogusnak tudnia kell azt is, hogy nem minden megtett észlelés 

 lesz jellemző az illető ásványra. Példa erre a gipsz, a melyen 8-féle hasadási 

 irányt mutattak ki, míg a tankönyvek elegendőnek tartják a (010) szerintit fel- 

 említeni. Felszólalónak arra a megjegyzésére, hogy a Jánositaak elbomlásra már 

 a bányában lett volna alkalma, helytelen BöCKHnek a gálicokra való hivatkozása, 

 mert ezeknél a málás pusztán vízvesztésben áll, a mire természetesen a száraz 

 levegőben több alkalmuk van. 



Dr. Krenner József megnyugtatja Böckh HuGÓt, hogy a tőle felállított 

 rhomboklas és szomolnokit minden tekintetben teljesen eltérnek a Copiapittől. 

 Kijelenti, hogy szerinte Linck mérése hibás, a mire Linck maga is rájött volna, 

 ha goniometrikus adatait mikroskopiummal ellenőrizte volna, mert az olyan apró 

 lapos táblákat, mint a milyenek szóban forgók, mikroskopiummal lehet a legjobban 

 mérni. A szerzők niegbizhatóságára megjegyzi, hogy nagy gyakorlattal és ismeret- 

 tel rendelkező hírneves szaktudósok adataira inkább lehet adni, mint kezdőkére. 



