TÁRSULATI ÜGYEK. 155 



mélységig ásatott fel. A felső 1 m vastag alluviális humózus réteg alatt 5 m vas- 

 tag, agyagból és mészkőtörmelékböl álló, (liluviális rétegsorozatot tárt fel. 



Az ősember jelenlétét a Szeleta barlangban a következők bizonyítják : 



1. A diluviális rétegekből számos ösmedve csont került ki ; e csontok leg- 

 nagyobb része törött. Több csonton észlelt zúzási jegyek arra engednek következ- 

 tetni, hogy ezeket a csontokat a dilnviumban csakis az ember tördelhette szét. 



á. Számos csonttöredéknek a hegye és az élei elkoptak. A mostani kutatások 

 szerint kizártnak látszik, hogy ez a koptatás valamely természeti erő hatása alatt 

 történt volna. így tehát azt állithatjuk, hogy e kopás csakis az emberi használat 

 közben történhetett. 



o. A barlangnak egészen normálisan ülepedett diluviális rétegeiben tűzhelyek 

 nyomai is találtattak. Az itt talált faszénmaradékok határozott bizonyítékot nyúj- 

 tanak arra, hogy az ember a dih;viumban a Szeleta barlangban tényleg tanyázott. 



Dr. Török Aurél vendég Kadic előadására megjegyzi, hogy a faszén termé- 

 szetes úton nem jöhetett létre s így ennek a fölfedezése Miskolcon már magában 

 is elég bizonyítéka volna a diluviális ember létezésének. Mivel azonban a csontok 

 széthasogatottak, a széthasogatásra pedig kőszerszám kellett, ilyeneket kell keresni 

 a barlangban a csontok társaságában, mint a hogy Gorjanovió-Kramberger találta 

 Krapinan. Ez lesz szerinte teljes bebizonyítása a diluviális ember jelenlétének. 

 Valószínűnek tartja, hogy Kadic itt meg fogja találni a diluviális ember biztos 

 nyomát emberi csontok alakjában is. Utal végre arra, hogy az ember a barlang 

 védettebb helyein, annak kiöblösödöttebb részeiben tartózkodott s igy főleg ott 

 keresendők a nyomai. 



Hermán Ottó vendég dr. Kadic előadásából kifolyólag, a miskolci palasolith 

 ügyében a következőt fejtette ki : 



ti Nem azért kértem szót a szakülés érdemes elnökétől, hogy az itt bemuta- 

 tott, mindenesetre fontos tárgyakhoz és az előadó úr eszmemenetéhez megjegyzé- 

 seket tegyek. Az én célom más: vissza kell nyúlnom a múltba, hogy elfoglalt, de 

 megtámadott álláspontom helyességét bizonyítsam — de megtorlást is gyakoroljak. 

 Ezelőtt közel 14 esztendővel, tehát akkor, a mikor én a miskolci palaeolithlelet 

 alapján az ősember nyomait Magyarországon fölfedtem és úgy a kir. Magyar Ter- 

 mészettudományi Társulat szakülésén, valamint az «Arch6eologiai Értesítőben* is 

 közreadtam, a m. kir. Földtani Intézet egyik geológusa volt az, a ki nézetemnek 

 ellene szólt és a ki a vitából kifolyólag kiszállott Miskolcra is, hol a geológiai 

 viszonyokat felülvizsgálta. Vizsgálata eredményéről ugyanebben a ma is ülésező 

 testületben, a Magyarhoni Földtani Társulat kebelében, az 1893 november 8-áu 

 tartott szakülésen számolt be. Előadása során velem szemben, ki erre okot nem 

 adtam, a személyes sértegetés terére lépett. így kezdődött az a per, a melyet én 

 nem használtam föl a személyes sértegetések viszonzására, hanem felhasználtam 

 alapos kutatásokra, melyeknek értéket, a m. kir. Földtani Intézettől foganatosított 

 pártatlan fölülvizsgálat eredményei, az én javamra döntik el. 



((Tisztelt szakülés! Hosszú írói pályámból kifolyólag a magyar társadalom 

 tudja rólam, hogy tudok magyarul, hogy tollam és élőszóm elég erős arra, hogy — 

 magyarán mondva — visszavágjak. Ezt én azonban nem teszem, még pedig azért 

 nem, mert tudom : mivel tartozom én és minden művelt ember egy magyar tudo- 

 mányos testület és gyűlései méltóságának. 



«Én a sérelem megtorlásának más módjában állapodtam meg, mely a következő : 



«Én a Földtani Közlöny XXIV-ik kötetének 18-ik lapján kezdődő ily című 

 értekezésnek: Miskolc városa földtani viszonyai csupán egy összefoglaló 

 mondatát idézem itt, mely így hangzik : „A helyszínén tett mindezen tapasztalataim 



