ADATOK A BULZAI HEGVCSOPOKT ERUPTIVUS KŐZETEINEK ISMERETÉHEZ. !221 



Az augit a kőzetben gyérebben fordul elő mint az amphibol, mely- 

 től világos sárgásbarna színe és alig feltűnő pleochroismusa által tér 

 el. Zárványai ugyanazok mint az amphibolé. 



Érdekes az augit és amphibol egyközös összenövése, mikor ugyanis 

 (■ tengelyük iránya ugyanaz. Ilyenkor feltehető, hogy e két elegyrész a 

 magmából egyidöben vált ki. 



A plagioJdas képezi a kőzet legnagyobb részét, mely kristályos 

 kifejlődésű s az (( tengely szerint megnyúlva, mindenkor léceket alkot. 

 E lécek igen alkalmasak a meghatározásra s a labradorit-bytownit sorba 

 tartozóknak bizonyultak. 



A kőzet e szerint nem diabas, hanem valószinűleg a granititnak 

 egy szegély faciese, annál is inkább, mivel szövete panidiomorf. Helyes 

 elnevezésére irányadóul szolgált Eosenbusch munkája,^ mely a diorit- 

 aplitok közt említ ily panidiomorf szemcsés szövetű telérközetet. Ezek 

 a közetek közel állanak a malchitokhoz és mélységbeli kőzetüktől csak 

 szövetükben térnek el. Ugyancsak e munka említi, hogy ily telér- 

 dioritot a granitit faciese gyanánt Howitt is talált Ausztráliában. 



Biotitos pyroxenes diorit. 



A diorit-diabasszerű kőzetek legnagyobb foltja a Janiaskavölgy 

 középső szakaszában van az ott torkoló árkok és völgyek alsó részében. 

 Ez a folt a Dimpul Gornului és Hotarele csúcsok közt terül el, melynek 

 több pontjáról gyűjtött és megvizsgált kőzetei majdnem mind bomlottak 

 s mely jelenség kapcsolatos éppen e folt propylitizálásával. 



A Romsi- völgyben két tárnára akadtam, melynek elseje 17 m; 

 másodika 60 m hosszú. E propylitizált kőzetben vonulnak végig egyes 

 mészpát-eres, pyrittartalmú quarctelérek 15 — 16 h. düléssel, melyek 

 pyritje állítólag arany és ezüsttartalmú s ezért kezdő kutatás tárgya. 



Künn a hányon szép gipsz kristályokat is gyűjtöttem. 



Eme nagy kiterjedésű tömzs vulkánologiai viszonyainak megérté- 

 sére egyes porphyros szövetű friss, továbbá a solfataraműködéstől el- 

 bomlott tajtkőzárványos andesitek vezettek, mely utóbbi anyagba van- 

 nak hajtva a fent említett tárnák. 



A zöldkövesedést valószinűleg eme harmadidőszaki andesitek telér- 

 szerű feltódulása okozta ; erre mutatnak legalább a telértöltelék ás- 

 ványai. 



Egyszóval egy harmadidőszaki ÉNy — DK-i csapású andesittartalmú 

 repedés hatja át a régi dioritot, melynek egy az átalakulási regióján 

 kivül eső ép példánya az, melyre ezután áttérek. 



' Mikroskopisclie Physiographie d. massigen Gesteine. 1'JÜ7. 



