ADATOK A BULZAI HEGYCSOPORT ERUPTIVUS KŐZETEINEK ISMERETÉHEZ. 227 



suk alapján meglehetősen bázisosnak, valószínűleg labradoritoknak bizo- 

 nyultak. 



E földpátok sohasem tiszták, hanem mindenkor tartalmaznak zár- 

 ványként alapanyagot, azonkívül keresztül- kasul behálózzák az cpidot 

 finom fonalai. 



Az <(ii(/it, mely a kézipéldány egyes helyein nagy egyének alakjá- 

 ban lép fel, csiszolatomban mint porphyros elegyrész nem észlelhető, de 

 annál nagyobb mennyiségben rejtőzik az alapanyagban. 



E szürke alapanyag, mely holokristályos, főleg a plagioklas má- 

 sodik generati ójából áll. E mikrolithok többnyíre ferde kioltásúak, de 

 nagy mennyiségben lép fel köztük az egyenes kioltású orthoklas is. 

 A szintén igen bőségesen előforduló augit mikrolithjai tele vannak 

 szórva magnetit- és epidotszemcsékkel, miáltal teljesen elvesztették ho- 

 mogén polarisatiós színüket. 



Végül megemlítem, hogy a mandolakövek, melyek a kőzet leg- 

 nagyobb részét teszik, nagyon változó szövetet és polarisatiós színeket 

 mutatnak, többnyíre kifejlődött azonban körülöttük egy epidotkoszorú, 

 melynek elágazó szálai behálózzák e mandolák egész belsejét. 



D) Aiidesitek. 



Amphibolos andesit. 



Egész területem legtypusosabb amphibolos andesitje Kostéj és Gross 

 között van, egy foltot formál a kostéji nagykiterjedésű biotitos trachyt 

 legnyugatibb részén, a Grossvölgy felső szakaszának egyik mellékárká- 

 ban. E kőzetet választottam leírásra, bár egy világosszürke amphibolos 

 andesittel találkozunk még a Yalea Rogusolui és V. Kaprioriska közötti 

 gerincen is, a 284 m pont körül, a biotitos trachytba települve. Egy har- 

 madik helyen világosbarna, szép nagy amphibolos kifejlődéssel találtam 

 a Kapriorískavölgy ama legnagyobb mellékvölgyében, melyben a man- 

 dolaköves diabasporphyrít van kifejlődve. 



A kőzet sötétszürke, íinomszemű alapanyagából részint (010) sze- 

 rint táblás, részint (Oül) szerint az a tengely irányában megnyúlt léces 

 plagioklasokat, végül 0*5 cm hosszú amphibolléceket látunk porphyro- 

 sau kiválva, mindmegannyit idiomorf kifejlődésben. 



Az ajiatü- és iiiaf/nelittól eltekintve, a földpát volt a kőzet első 

 porphyrosan kivált elegyrésze, mely többnyíre csak néhány szélesebb, az 

 albittörvény szerint összenőtt ikerlemezkéből álló, ji](igioJcl((xegjén alakjá- 

 ban van meg, Helyenkint az egyénei zónás szövetetűek, az egyén kerü- 

 lete felé fokozatosan kíssebbedő kioltással. A plagioklas egyénei gyakran 

 csomósán nőnek össze; kioltásuk alapján őket a bytownitokhoz sorolom. 



