•256 RÖVID KÖZLEMÉNYEK. 



geológiai része ugyanis azt gyaníttatja, hogy a szei-z^o az illető szak- 

 irodalommal nem igen foglalkozott behatóan. 



Kiváló tisztelettel 

 Budapest, 1907 június 9. 



Báró Nopcsa Ferenc. 



A miskolci szelvény helyreigazításához. A ^Földtani Közlöny» 

 XXXVn. kötete 4— 5. füzetében Telegdi Eoth Lajos fügeologus és föbánya- 

 tanácsos úr a miskolci palteolitli-leletre vonatkozólag helyreigazítást közöl, a 

 melyre az igazság iránti tiszteletből következő észrevételeim vannak. Teljesen 

 igaz, hogy tőlem a wieni antliropologiai társulat közleményeiben közrebocsá- 

 tott, Eoth úrtól származó geológiai szelvény vázlat nem volt közlésre szánva ; 

 de alapul szolgált az én szelvényrajzomnak, mely a wieni közleményeken kívül 

 a ((Természettudományi Közlönye-ben és az « Archeológiai Értesítő » -ben jelent 

 meg és a melyet megállapodás szerint bemutattam Eoth úrnak ismét Pethő 

 Gyula társaságában. E kész rajz bemutatása alkalmával mondta Eoth úr, 

 hogy a vázlatot módosítja, mert a díluvium nem. hizonyos. E módosításhoz 

 képest én az (iArcha?ologiai Értesítő)) -ben (1893-iki kötet pag. 5) a ((Dilu- 

 vium, agyag » mellé (zárójelben) kérdőjelet teitcm. Én a vázlatot csak azért 

 adtam ki utolsó wieni közleményemben, mert geológiai részről az állíttatott, 

 hogy azt a bizonyos agyagréteget Eoth úr sohasem mondta diluviumnak, 

 pedig a vázlaton mondta és Pethő barátunk az ö szemeláttára vezette be a 

 vázlatba, nyomban, a midőn először tisztelkedtünk és a vázlat elkészült. A hibát 

 tehát nem Pethö követte el, mert diktátumot írt, hanem Eoth úr eredeti 

 véleménye változott, a mi elvégre nem bűn, mert az «errare humánum est)> 

 sorba tartozik, mely az emberiség legnagyobb tudósain is megesett. A rété 

 gek egymásutánját azért írta fel Eoth úr külön, mert a vázlat vonalai nem 

 voltak világosak, nem pedig azért, mert nem vagyok geológus. Ez a dolog 

 pontos históriki;ma, mely bizonyítja, mily üdvös dolog a pontos napló, mely- 

 lyel lehetővé tesszük, hogy 1907-ben tudjuk mi történt 1902-ben. Különben 

 az ilyen pro et contra nyilatkozatok nem lendítenek az ügj'ön, mert az cezt 

 mondtam, azt mondtam» rendjébe tartoznak : lényeges az, hogy két geológus 

 nem ismerte föl az Avarhegy terasszának diluviális voltát, a harmadik — 

 Papp Káboly úr — felismerte és minden jellegét megtalálta,-*' én is felismer- 

 tem, a midőn ott a palaeolith bizonyítékot és a jellemző kavicsos réteget 

 megtaláltam, és épen e két utóbbi bizonyság volt az, mely arra bátorított, 

 hogy a Bükk barlangjaira reámutassak és dr. Kadic geológus úrnak a Szeleta 

 barlangot külön is megjelöljem, a hol nemcsak a barlangimedve csontjai, hanem 

 (a még némileg vitás) csontszerszámok is kerültek napfényre, mint a valóban 

 bámulatosan pontos, szakszerű ásatás eredményei. A mi pedig a legfőbb, csak 

 nemrég tipiknH kovásza l;ócák(it találtak. 



Itt meg kell jegyeznem, hogy Eoth úr az «archaDologust» nem alkal- 

 mazza kellő helyen és helyes értelemben. Azt szívesen elhiszem neki, hogy 



* íJr. Papp Kátíoly geológus úr volt oly szíves, végső konklnsiióját velem 

 megismertetni. 



