2(i4- Il;OÜALO.M. 



tálában nem értjük, miért használja a jelentés a k.-miocén kifejezést akkor, 

 midőn a széntelepek korát szorosabban megállapítani akarja, holott elő- 

 zőleg már sokkal közelebbről körülírta azt a cfelső-mediterran alsó szintje)) 

 kifejezésével ! A barnaszéntelepek fedőjét az andezittufák és brecciák teszik, 

 melyeknek kitörése a felső-mediterran és szármát emeletek határára esik, a 

 mikor a Karács amphibolosandezittömege is keletkezett. A szármátiban a terü- 

 let szárazföld volt s csak postvulkáni hatások voltak rajta, a melyek az érc- 

 teléreket is eredménj'ezték, másrészt pedig végső nyomukat a diluviumban a 

 cebei kőfejtő mögött kb. 30 m vastagságban lerakott mésztufa mutatja. 



A jelentés további része foglalkozik a Brád— Kó'rösbánya között ENy — DK 

 csapásban húzódó széntelepekkel, a melyek egy felső 1 m vastag és egy alsó 

 4 m vastagságú telepből állanak. A szén fűtöképessége 4100 — 4385 kalória 

 között ingadozik. A szénkutatások során földi gázokhoz is jutottak. Végül még 

 a karács— cebei aranybányák rövid leírása zárja be a jelentést. 



6. Dr. Pálfy Mór: Az erdéb/részi Érczhegység középső részének geolo- 

 (jiai i'ixzonyai. 68—67. old. 



A Cfcetráshegységtöl K-re eső terület legrégibb képződménye az augitos- 

 porphyrittufa, mely az Ompolyvölgy bal lejtőjétől — a mediterranmedencé- 

 vel megszakítva — a Balsaipatak és boicai medence közötti vízválasztóig 

 terjed. Több ponton töri át a quarcporphyr és a porkurai völgyben uralitoso- 

 dott diabas. Az augitosporphyrittufán egyes elkülönült rögök alakjában találjuk 

 a tithonkorú szirtes mészkövet és egy helyütt Kuréty vidékén egy kis alsó- 

 krétafoltot. Megvannak a felső-kréta képződményei is homokkövek és palák 

 alakjában. A mediterrán képződmények a Záratna — Ompolypreszáka közti me- 

 dencét, továbbá a boicai és almási medencéket töltik ki. Az alsó -mediterránt 

 vörös kavicsos agyag képviseli, a felső-mediterrant pedig kövületnélküli agyag- 

 palák. A felső-mediterran végén meginduló tektonikai mozgásokkal kapcsolat- 

 ban törtek ki a liparitok és piroxenes-amphibolosandesitek. 



7. T. EoTH Lajos : Az erdélyrészi Érczhegység K-i része Poklos, Bor- 

 hrrek, K((it/a köiiiyékén és a csatlakozó Maros balparti dombvidék. 

 68—69. old. 



A Maros két oldalán elterülő hegységrész üledékei a turonlerakodásokkal 

 kezdődnek, a melyeket senonrétegek fednek Gyulafehérvártól Ny-ra. A senon 

 alsó részében márgapalával teleptelérszertíen váltakozó dacitot és ennek tufá- 

 ját találjuk. A senonra települnek concordánsan a felső-oligocen, mediter- 

 rán és az alsó-pannouemelet képződményei. 



8. Halaváts Gyula: Szászsebes környékének földlaxi alkoláxa. 70— 83. old. 



A Szebenmegye és Alsó-Fehérmegye határán felvett terület D-i részén 

 levő magas liegységeket a kristályos palák középső csoportja formálja, melyek 



