FEJLŐDÉSBELI ELKÜLÖNÜLÉSEK A PHYLLOCERASOK CSALÁDJÁBAN. 355 



egyéni fejlődés során megszűnnék, mivel áUa!db((n magasabb fejlettsé- 

 get jelez 8 az ilyen jellegek természetesen az idősebb korban még job- 

 ban kidomborodnak. De ha a Pli. sulcatmn nov. sp. barázdája az egyéni 

 fejlődés során megszűnnék is, a jelenségen ez mit sem változtat, azért 

 a fejlődési irányzat megállapítható. 



Hogy a Ph. sulcatum nov. >>p. köbeién levő szifonális barázdának 

 a héjjon is barázda felelt-e meg, avagy taraj, ez időszerint nem tudjuk. 

 Ha ebben a kérdésben szabad a feltevések terére lépni, úgy az analó- 

 giákból azt következtethetjük, hogy a héjjon ia barázda lehetett, mivel 

 a tarajnak ez a természetes fejlődése az ammoniteseknél. (Aegoceratidae) 

 A taraj közvetlenül — megelőző barázda keletkezése nélkül — csak ott 

 lép fel, ahol csak mint házdísz, héjjdísz szerepel — ilyenkor a köbélen 

 semmi nyoma sincsen — ; vagy pedig ott, a hol a taraj keletkezése ter- 

 mészetes következménye a kanyarulatok keskenyedésének, a szifonális 

 oldal felé való kiélesedésnek. 



Ezeknek a phylloceras-typusoknak ismerete még nagyon hézagos. 

 Az ilyen irányú megfigyelések még nem elégségesek, a gyűjtések szór- 

 ványosak. Csak majd ha gazdag és több helyről gyűjtött anyag alapján 

 kitudjuk mutatni a typusos phyllocerasból kiinduló s a taraj keletkezé- 

 séhez vezető fejlődési irányzatnak több tagját, akkor oldhatjuk csak meg 

 azokat a kérdéseket, melyekre feleletet adni még nem tudunk. A Ph. 

 sulcalum not'. sp. csak egy adattal járul a kérdés megoldásához, de a 

 fejlődési irányzat menetének kijelöléséhez nem elégséges. Éppen azért 

 ennek tárgyalásával nem foglalkozunk, csak ismételten utalunk a Ph. 

 sulcaluiii iiov. sp. és Ph. subcylindricuni Neum. között levő hasonlatos- 

 ságra, a nélkül azonban, hogy a kettő között közelebbi kapcsolatot 

 keresnénk. Kizárja ezt az a korkülönbség, mely a két faj között van. 



AZ ALSÓHÁKOSl (PERSÁNYHEGYSÉG) ALSÓ-LIASKORÜ 

 RÉTEGEK FAÜNÁJÁIKÍL. 



Dr. Vadász M. ELEMÉR-től. 



1866-ban fedezte fel Hebbich a Persányhegységben azt a kis 

 mészkörögöt, mely gazdag ammonites-faunája alapján alsó-liaskorúuak 

 bizonyult. Alsórákos határában az ürmösi Töpepatak völgyének felső 

 szakaszán mintegy 6 m vastagságú ez a rög, a melynek közetanyaga 

 vörös agyagosmészkő. Alatta melaphyrtufa van, de a települési viszo- 

 nyok világosan nem észlelhetők. A lelőhely felfedezője, Herbich, a gyüj- 



