ADATOK MAGYARORSZÁG PLIOCEN OSTRACODÁIÍíAK ISMERETÉHEZ. 433 



lesebb a mellső és hátulsó csúcsszegélyeken. Néha külső és belső 

 lemezre tagolódik, mikor is a kettő között összenövési vonal jő létre ; 

 néha azonban teljesen hiányozhatik is. A kagylószegély és peremlemez 

 lehet szerkezetnélküli, leggyakrabban azonban a kagjdószegélynek likars- 

 csatoruás öve van, néha azonban a peremlemeznek is van ilyen. 

 A likacscsatornák ereclése, lefutása, száma az egyes fajok meghatározá- 

 sánál lényeges. A likacscsatornák a szegélyen szegély-sörtékben végződ- 

 nek, melyek kövesült példányról letöredeznek, s csak végük van meg 

 apró fogacskák alakjában. A likacscsatornás öv néha nemcsak a jobb- 

 és bal kagylón különbözik, hanem még ugyanannak a példánynak mellsö- 

 és hátulsó kagylószegélyén is, s így vizsgálat közben szintén nagy 

 gondot kell reá fordítanunk. 



A kagyló falazatát oldalról, kívülről vizsgáljuk meg. Ez néha 

 kemény, meglehetős vastag, máskor rendkívül finom, egészen üvegszerű. 

 Felülete kivétel nélkül érdes, díszített. Legegyszerűbb a Cyprídae 

 család képviselőinél, hol csak kis pontok, szemölcsszerű kiemelkedések 

 borítják a felületet, legváltozatosabb aBairdiidae és Cytberídae 

 család képviselőinél, hol a felületen gödrök vannak, s a gödrök össze- 

 olvadásából nagy terecskék keletkeznek, melyek közt sövények, baráz- 

 dák futnak végig, s valóságos hálózattal teszik változatossá a felületet. 



Az izornhc nyomától' rendkívül fontosak az egyes családok meg' 

 határozásánál, miért is elsősorban ezeket kell figyelmünkre méltatni. 

 Eddig sem a zoológusok, sem a paleontológusok nem méltatták kellő 

 figyelemre. A paleontológusok közül Brady és Norman elismeri, hogy a 

 fajokra nézve jellemző, Sieber is elfogadja jelentőségüket, a zoológusok 

 közül azonban Claus kimutatni iparkodik szám és elhelyezkedésben 

 nagy változandóságukat, miért is mint szerinte megbízhatatlan jellegeket 

 értékteleneknek tartja. A záró izom-benyomatok mindig a kagyló közepén, 

 vagy mellső harmadán vannak egy csomóban ; számuk és elhelyezkedésük 

 az egyes családokra jellemző, s igy el nem hanyagolható bélyeg. A záró- 

 izmok benyomatai előtt rendesen két félholdalakú izombenyomat van, 

 ezek a mandibularis izmok benyomatai, melyek minthogy mindig a hasi 

 oldalon a mellső rész felé irányulnak, a kagylók helyes orientálásánál 

 játszanak szerepet. Az izombenyomatokat is oldalról, kívülről vagy 

 belülről vizsgáljuk. Eendesen mélyen feküsznek, kívül alig emelkednek 

 ki, alakjukról könnyen felismerhetők. Világos udvar veszi őket körül. 



Meg kell vizsgálnunk a kagylót fctülről, illetve alulról; e célból 

 a kagylókat hasi, illetve háti oldalukra állítjuk az üveglapra helyezett 

 vékony viaszklemezen, még pedig úgy, hogy mindig a lehető legponto- 

 sabban álljon a középpontban, ha nem akarunk hamis képet kapni. 



Végül közölnünk kell az állat pontos méreteit is. Én minden kagyló- 

 ról három méretet közlök, még pedig a hosszúságot, legnagyobb átmérőt 



