ADATOK MAGYARORSZÁG PLIOCEN OSTRACODÁTNAK ISMERETÉHEZ. 441 



Nőstény: I. t. 15. á. Oldalról nézve a kagyló magas veseforma. 

 A. mellső kagylószegély valamivel magasabb, mint a hátulsó, tompán 

 kerekített, gyenge ívvel emelkedik a hátoldali kagylószegély felé, felső 

 részében jól föltűnő halmot alkot, míg a hasoldali kagyló szegély ly el 

 egyenletes ívben egyesül. A mellső kagylószegély meglehetős széles, 

 kerületén meglehetős sűrűn álló finom fogacskák emelkednek (I. t. 18. á.). 

 Ezen belül van a majdnem szintén ilyen széles lukaescsatornás külső 

 peremlemez. A likacscsatornák a külső és belső peremlemez össze- 

 növési vonaláról indulnak ki ; egyenkint vagy kettesével állanak, nagyon 

 finomak s egyenletes lefutásúak. A belső peremlemez széles öv gyanánt 

 húzódik végig, felületén írásjelekhez hasonló díszítés látható. A hát- 

 oldali kagylószegély mellső és hátsó harmadában öblös, míg közép- 

 tájon meglehetős erősen ívelt. A hátulsó kagylószegély föltűnő szöglet- 

 ben egyesül a hátoldali kagylószegélylyel, aztán menedékesen lejt, majd 

 egyenletes ívben egyesül a hasoldali kagylószegélylyel, mely közepén 

 erősen öblös. A hátulsó kagylószegély szerkezete megegyezik a mellsőé- 

 vel, de likacscsatornái ritkábban állanak. 



Felülről nézve a kagylók csónakalakúak [I. t. 16. á.), mely leg- 

 szélesebb a középtájt. A mellső csúcs jóval hegyesebb, mint a hátulsó, 

 a két oldalvonal a mellső csúcs felé lejtösödő tompa ívet ír le, a 

 választó vonal hullámzatos lefutású. 



A kagylók falazata vastag, nagyon kemény, rideg, eléggé áttetsző. 

 Felülete nem sima, hanem nagy, köralakú, szemölcsszerű kiemelkedé- 

 sekkel van tele (I. t. 17. á.), melyekből sugárszerűen finom fonalacskák 

 erednek s ezek az egész felületet behálózzák. 



Az izombenyomatok száma 5, melyek megnyúltak, s három sor- 

 ban rendezkednek el, még pedig két kicsiny van egy sorban legelői, 

 ezek mögött van ugyancsak két nagyobb egy sorban, s végül egy 

 egyedül leghátul, ez a legnagyobb. Mindezek előtt van a két mandi- 

 bularis izombenyomat is (I. t. 17. á.). 



Hím : I. t. 19. á. Oldalról nézve szabályosabban vesealakú, mint 

 a nőstény. A mellső kagylószegély majdnem olyan magas, mint a hátulsó, 

 hasonlóan mint a nőstényé nagyon tompán, de jóval egyenletesebben 

 kerekített; hátoldali kagylószegélye egyenletesen, s észrevétlenül egye- 

 sül a mellső és hátulsó kagylószegélyekkel, s nem alkot az érintkezési 

 pontokon olyan erősen feltűnő szögleteket, mint a nőstényé. Közepe 

 táján nem ívelt, hanem éppen ellenkezőleg öblös. Hasoldalí kagyló- 

 szegélye közepén erősebben mélyedt, mint a nőstényé. 



A kagylószegélyek lefutása s a nagyságbeli különbség az, a miben 

 a két kagyló egymástól eltér; minthogy azonban egyebekben, nevezete- 

 sen a héj finomabb szerkezetében, a peremlemez szerkezetében, az 

 izombenyomatok számában s elhelyezkedésében egymással teljesen meg- 



